У Х В А Л А  
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/16625/14-ц
провадження № 61-47553св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчук М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Маламеда Іллі Самуїловича на постанову апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Калараш А. А., 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, у якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсною довіреність від 05 грудня 2008 року, видану ним на ім`я ОСОБА_2 на право управління та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , та визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири від 23 січня 2009 року та визнати за ним право власності на неї.
На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 29 жовтня 2004 року між ним та ДП «Транспортний експедиційний центр» укладений договір інвестування                   № Бал/ТЕЦ-1-19, відповідно до умов якого підприємство зобов`язалося передати у власність інвестора об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1 . 
21 березня 2006 року він видав довіреність № 721 на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якої уповноважив останню бути його представником за договором інвестування. 24 листопада 2008 року вищезазначена довіреність була скасована, про що нотаріусом внесено відповідний реєстраційний запис та направлено повідомлення до Єдиного реєстру довіреностей. 
28 листопада 2008 року ОСОБА_2 , використовуючи скасовану довіреність, оформила в КП «ОМБТІ та РОН» технічний запис та отримала свідоцтво про право власності на квартиру на його ім`я без його відома. 05 грудня 2008 року невстановлена особа, без його відома та згоди, уклала довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 з правом управління та розпорядження спірною квартирою. 23 січня 2009 року ОСОБА_2 , використовуючи зазначену довіреність, оформила договір купівлі-продажу вищевказаної квартири із ОСОБА_3 .
Посилаючись на те, що не видавав довіреність від 05 грудня 2008 року, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки оригінал довіреності серії ВМА № 555640 від 05 грудня 2008 року на предмет виконання підпису в ньому від імені ОСОБА_1 особисто ОСОБА_1 чи іншою особою в рамках даної цивільної справи не досліджувався, суд не знайшов правових підстав для задоволення позову, тому відмовив у його задоволенні у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсною довіреність від 05 грудня 2008 року серії ВМА № 555640 , видану ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 на право управління та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 54, 1 кв. м, житловою площею 25, 9 кв. м, зареєстровану державним нотаріусом Масловою М. В. в реєстрі за № 1-5721.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54, 1 кв. м, житловою площею 25, 9 кв. м, укладений 23 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54, 1 кв. м, житловою площею 25, 9 кв. м, за ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1  на підставі недійсної довіреності від 05 грудня 2008 року, тому цей правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно набуття права власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру є неправомірним, так як ОСОБА_2 не мала права укладати відповідний договір купівлі-продажу спірної квартири від імені власника ОСОБА_1 , оскільки його волевиявлення на укладення оскаржуваного договору було відсутнє. Зазначені обставини є підставою для визнання укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 січня 2009 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним згідно вимог частини першої статті 215 ЦК України, оскільки зміст правочину суперечить частині третій статті 203 ЦК України.
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника Маламеда І. С. подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. 
Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності і договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру,  призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук