ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 663/2504/18
Номер провадження: 22-ц/819/786/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Приходько Л.А.,
Радченка С.В.,
сторони справи: позивач – Комунальне підприємство «Міське житлове будівництво»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 29 січня 2020 року, у складі судді Берлімової Ю.Г., повний текст рішення складено 03 лютого 2020 року, в справі за позовом Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території
ВСТАНОВИВ:
В вересні 2019 року до суду звернулось Комунальне підприємство «Міське житлове будівництво» Генічеської міської ради із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території. Позов мотивовано тим, що позивач є виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні КП «Міськжитлобуд». Позивач зазначає, що направляв до боржника проект договору про надання послуг для підписання, але договір не був підписаний. У зв`язку із тим, що відповідач ігнорує підписання договору та претензії зі сплати заборгованості, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» Генічеської міської ради заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1981,80 гривень, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 29 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт володіння або користування відповідачем квартирою АДРЕСА_1 , щодо якої здійснюється нарахування житлово-комунальних послуг за утримання будинку та прибудинкової території.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулось Комунальне підприємство «Міське житлове будівництво», яке вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем докази, того, що на час звернення до суду ОСОБА_1 був власником квартири. Даний факт підтверджено позивачем довідкою виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2014 року, та визнавався відповідачем у відповіді на претензію КП «Міське житлове будівництво» від 15 лютого 2019 року. Під час розгляду справи відповідач відчужив квартиру, однак, на думку позивача має сплатити заборгованість, що виникла, коли він був власником вказаного нерухомого майна. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_1 , який вказує, що він постійно проживає в іншій квартирі, а саме, в АДРЕСА_2 ,та сплачує там комунальні послуги, оскільки він ніколи не був фактичним користувачем квартири по АДРЕСА_3 , відповідно не користувався житлово-комунальними послугами, що надає позивач, у нього відсутні правові підстави сплачувати за неотримані послуги. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Міське житлове будівництво» Генічеської міської ради є виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, з вивезення і утилізації твердих побутових відходів КП «Азовкомунсервіс», послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення КП «Генічеське ВУВКГ» у відповідності до рішення Генічеської міської ради № 1330 від 18 серпня 2010 року, рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради № 342 від 21 грудня 2017 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».
Додаток 2 вказаних рішень містить перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: прибирання сходових маршів, прибирання прибудинкової території, технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж водопроводу та водовідведення, поточний ремонт під`їздів, підготовка житлових будинків до осінньо-зимового періоду. Також визначені види, періодичність робіт та їх ціна.
З розрахунку заборгованості по квартирі АДРЕСА_1 вбачається, що щомісяця з 2016 року позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги за утримання будинку та прибудинкової території, однак відповідач не здійснював оплату послуг, претензію про погашення боргу проігнорував, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 1981,80 гривень.
Відповідно до статті  1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги  - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Доказів ненадання вказаних послуг або їх неналежне надання в період за який стягується заборгованість, матеріали справи не містять і такі обставини під час розгляду справи відповідачем не доведено.
Суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що позивач не довів факт володіння або користування відповідачем квартирою АДРЕСА_1 , щодо якої здійснюється нарахування житлово-комунальних послуг за утримання будинку та прибудинкової території.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
В якості підтвердження права власності відповідача на квартиру Комунальне підприємство «Міське житлове будівництво» надало суду відповідь на запит про надання інформації за вих. 02-02-20-09/2069 від 11 січня 2019 року виконавчого комітету Генічеської міської ради, згідно якого за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1214 від 09 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Штогріної Н.Л.
Під час розгляду справи відповідач заперечував факт його володіння вищевказаною квартирою та користування нею та надав суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що станом на 13 січня 2020 року за суб`єктом запиту ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на спірну квартиру. 
Однак, суд першої інстанції не звернув увагу, що вказаний витяг сформовано за суб`єктом запиту – фізичною особою ОСОБА_1 , станом на 13 січня 2020 року, тобто з нього слідує, що станом на 13 січня 2020 року ОСОБА_1 не належить спірна квартира, тоді як заборгованість стягується за період з липня 2016 року по червень 2019 року. Вказаний витяг не доводить факту, що ОСОБА_1 в спірний період з липня 2016 року по червень 2019 року не був власником спірної квартири.
Інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якого б вбачалось, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 у спірний період не належала ОСОБА_1 , а належала іншій особі матеріали справи не містять.
Суд першої безпідставно не взяв до уваги відповідь органу місцевого самоврядування про те, що станом на 11 січня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1214 від 09 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Штогріної Н.Л.
Доказів, що в спірний період об`єкт нерухомого майна – спірна квартира не належала ОСОБА_1 відповідач не надав. 
Крім того, у відповіді на претензію позивача від 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 підтвердив, що прийняв у спадщину квартиру АДРЕСА_1 , однак в ній не проживає.
Висновок суду першої інстанції про те, що факт права власності на нерухоме майно може бути доведено лише відповідною інформаційною довідкою саме з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є помилковим, оскільки позивач, як комунальне підприємство не є особою, яка має право отримати інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Надані позивачем докази права власності відповідача за спірний період є належними, допустими та не спростовані відповідачем. 
Доводи відповідача про відсутність у нього обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги з підстав не проживання у квартирі є необґрунтованими оскільки власник зобов`язаний нести витрати за утримання належного йому майна.
Той факт, що відповідач фактично проживає та є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_4 та являється її співвласником та споживачем послуг, не спростовує його обов`язку сплачувати за житлово-комунальні послуги надані відповідачем в будинку, де знаходиться його власність.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегіїсуддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» задовольнити. 
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 29 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» до ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1921 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Міське житлове будівництво» витрати по сплаті судового збору в сумі 4802,50 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
       Повне судове рішення складено 20 травня 2020 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко