Справа № 128/2441/19
Провадження № 22-ц/801/1075/2020
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шевчук Л. П. в м. Вінниці, 
у справі №128/2441/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

встановив:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що 14.11.2004 між сторонами було укладено шлюб, який 25.05.2009 було розірвано. Від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . В подальшому, 02.09.2013, сторони повторно зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького районного суду від 30.07.2014 було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач змінив прізвище на « ОСОБА_3 ». Дитина проживає із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Натомість відповідач, який є батьком дитини, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. Рішенням Вінницького районного суду від 01.08.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач своїх обов`язків по піклуванню за дитиною не виконує, допомоги не надає, з сином не спілкується. Позивачці не відомі місце перебування відповідача, його робота та спосіб життя. Будь-яке спілкування із відповідачем для вирішення необхідних питань щодо дитини, в яких є обов`язкова участь батька, вона остаточно припинила після того, як він перестав сплачувати аліменти на утримання дитини. Станом на 30.06.2019 заборгованість по сплаті аліментів становить 41 545,50 грн. Вчинення будь-яких дій, таких, як отримання дозволів на переміщення, віз та паспорту для дитини при необхідності виїзду за кордон, якщо такі можуть знадобитися у майбутньому, стали для неї фактично неможливими для виконання, оскільки при такому відношенні до неї та дитини, вона воліє не наражати себе і свою сім`ю на додаткові проблеми. Все зазначене призводить до негативних наслідків, насамперед для дитини, оскільки позивачка, як фактично єдиний на даний час опікун, обмежена в своїй дієздатності діяти в інтересах дитини з причин наявності в документах дитини фактично формального батька, який не допомагає дбати про дитину. Загалом, батько до навчання дитини ніяк не був причетним, батьківські збори не відвідував, успіхами та поведінкою сина не цікавився. Таким чином, фактично протягом усього життя дитини відповідач не дбає про його нормальний розвиток, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Окрім того, факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджується висновком Вінницької РДА №01-51/1510 від 11.07.2019 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Позивачка вважає, що зазначене свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню їх дитини ОСОБА_4 . Відповідач має велику заборгованість по сплаті аліментів, а іншої будь-якої допомоги на утримання сина не надає. Позивачка на даний час не має постійного місця роботи і вимушена займатися тимчасовими підробітками, в тому числі й за кордоном. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх дитини ОСОБА_6 .
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2020 року в задоволенні позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу з вимогою оскаржуване заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вона не погоджується з рішення суду першої інстанції, оскільки таке рішенням ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неправильною оцінкою доказів та неправильним встановленням обставин.
Вказує на те, що висновок суду про відмову в задоволенні позову, оскільки нею не доведено викладених у позовній заяві фактів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується висновком Вінницької РДА №01-51/1510 від 11.07.2019, яким встановлено за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3  відносно дитини  ОСОБА_4 , довідкою Лука-Мелешківської сільської ради №165 від 19.08.2019, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 , а також іншими доказами, які суд визнав належними та допустимими. Зазначає, що позиція суду щодо неврахування висновку органу опіки та піклування від 11.07.2019 є небунтованою, оскільки про неодноразові засідання цього органу відповідач належним чином повідомлявся, однак на виклики не з`являвся та не надав своїх пояснень. А тому вважає, що наявні та доведені всі обставини, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав.
Від відповідача ОСОБА_3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації, відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
Апеляційний суд перевірив у межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанцій, за наслідками чого зробив висновки, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). 
З довідки про реєстрацію місця проживання особи №308 від 27.05.2019 (а.с.7), виданої виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 27.05.2019 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.5) 25.05.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».
Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду від 30.07.2014 (а.с.21) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб, зареєстрований 02.09.2013 у виконавчому комітету Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №16 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу змінено прізвище на « ОСОБА_3 ».
Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду від 01.08.2014 (а.с.20) з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2014 і до повноліття дитини.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 20.08.2019 (а.с.11) було обстежено умови проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 . Дитина проживає в сім`ї до складу якої входять мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (періодично працює за кордоном) та баба - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Будинок побудований в 1947 році, добудова 2000 року, матеріал стін - цегла, покрівля - металочерепиця, загальна площа 100 кв.м, житлова площа 41 кв.м. У дитини є окрема кімната, створені належні умови для відпочину, навчання і розвитку. Психологічний клімат в сім`ї позитивний.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Луко-Мелешківської сільської ради №1131 від 19.08.2019 (а.с.12) до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , входить син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки №120 від 29.05.2019 Лука-Мелешківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, ОСОБА_4 навчається у 5 класі цієї школи (а.с.56).
Відповідно до характеристики учня 5-Б класу Лука-Мелешківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_4 від 29.05.2019 за вих.№119, дитина навчається у даній школі з першого класу, школу відвідує систематично. Оскільки мати періодично виїздить за кордон на заробітки, то вихованням дитини займається його баба - ОСОБА_15 , яка постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. Намагаючись допомагати онукові у навчанні, оплачує додаткові заняття з окремих предметів. Батько дитини за час навчання дитини у 5 класі, жодного разу до школи не навідався і не зателефонував, навчанням та досягненням дитини не цікавиться.
Аналогічного змісту і характеристика на учня Лука-Мелешківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_4 від 20.08.2019 за вих.№157 (а.с.10).
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період з 01.04.2018 по 30.04.2019 становить 37 738 грн. (а.с.54-55), а станом на 30.06.2019 загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить 41 545,50 грн. (а.с.14).
Відповідно до копії рішення комісії з питань захисту прав дитини при Вінницькій районній державній адміністрації Вінницького району Вінницької області №66 від 26.06.2019 (а.с.52) вирішено надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано службу у справах дітей РДА підготувати висновок органу опіки та піклування РДА з даного питання та направити до суду.
З копії Висновку щодо позбавлення батьківських прав №01-51/1510 від 11.07.2019 Вінницької районної державної адміністрації Вінницького району Вінницької області (а.с.53) вбачається, що Комісією з питань захисту прав дитини 26.06.2019 повторно було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнято рішення, що є всі підстави для прийняття позитивного рішення. З даного висновку вбачається, що Комісією рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав було прийнято на підставі дослідження документів, а саме: розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, довідки Лука-Мелешківської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 29.05.2019, характеристики Лука-Мелешківської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 29.05.2019, довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Лука-Мелешківської сільської ради від 30.05.2019, довідки-характеристики виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 23.05.2019, свідчення сусідів ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , засвідчені секретарем Лука-Мелешківської сільської ради (а.с.54-71). 
Судове рішення мотивоване тим, що позивачкою не доведено у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а посилання на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Навпаки, за змістом позовної заяви, суд вбачає наявність конфлікту між позивачкою та відповідачем, та її особисту образу на відповідача через існування значної суми заборгованості по сплаті аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина, а також бажання позивачки убезпечити себе від можливих майбутніх процедур отримання у відповідача відповідного дозволу на виїзд дитини за кордон, хоча на даний час такої перешкоди не доведено. Крім того, сама позивачка досить часто буває за кордоном на роботі, а вихованням і доглядом дитини займається її мати, тобто баба дитини. 
Також при ухваленні рішення судом не взято за основу висновок органу опіки та піклування районної адміністрації від 11.07.2019 щодо можливості позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки даний висновок обґрунтований виключно письмовими документами та не було вислухано саму дитину та самого відповідача ОСОБА_3 .
З огляду на наведені обставини, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова Пленуму від 30 березня 2007 р. № 3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Разом з тим, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції обґрунтовано не взяв за основу висновок органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації Вінницького району Вінницької області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята-шоста, статті 19 СК України).
У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Колегія суддів зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.
Вказаний вище висновок від 11.07.2019 № 01-51/1510 не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Вказаний висновок містить посилання на розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, довідку Лука-Мелешківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Вінницького району та області, на характеристику, видану даним закладом, довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Лука-Мелешківської сільської ради та довідку-характеристику, видану даною сільською радою, свідченнями сусідів, засвідчених секретарем Лука-Мелешківської сільської ради. Жодних мотивів, на підставі яких орган опіки та піклування прийшов до свого висновку, вказаний висновок не містить.
З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, а суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що до висновків про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина суд дійшов у зв`язку із неправильним встановленням обставин справи, адже, на переконання апелянта, батько до навчання дитини ніяк не був причетний, батьківські збори не відвідував, успіхами та поведінкою сина не цікавиться, що підтверджується і довідками з дошкільного навчального закладу, з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.08.2014 та, відповідно, за виконавчим листом № 128/3577/14 від 28.08.2014 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам (а. с. 14), заборгованість виникла починаючи з квітня 2018 року. Згідно довідки Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.08.2019 (а. с. 9), листа Лука-Мелешківської сільської ради від 16 вересня 2019 року (а. с. 27) та пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що відповідач перебуває за межами України на заробітках. Неодноразово перебувала за кордоном і позивач, що обумовлено тим, що працюючи в Україні вона не може забезпечити необхідні умови для проживання сина.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що невідвідування батьківських зборів, дошкільного навчального закладу та неявка до органу опіки та піклування не свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, небажання приймати участь у вихованні дитини.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

       Головуючий                       Ю. Б. Войтко

       Судді                 І. М. Стадник

                       М. В. Матківська