ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/1167/20                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів           Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
 за участю секретаря   Кірієнко Н.Є.,
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2020, - 
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 у справі № 810/4651/18 про зобов`язання провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що головним державним виконавцем Подольським А.А. відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України протиправно повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в  повному обсязі.  
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без участі представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи убачається, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 у справі №810/4651/18 зобов`язано Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи за період з 01.01.2004 по 08.10.2004 року на посаді медичної сестри в Київському обласному спеціалізованому психіатрично-наркологічному об`єднанні психіатричного профілю у подвійному розмірі та з 01.02.2005 по дату звернення до відповідача з заявою про перерахунок 27.07.2018 року на посаді сестри-господині Науково-практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії у подвійному розмірі.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.
На виконання зазначеного рішення 02.09.2019 Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №810/4651/18, відповідно до якого рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 набрало законної сили 25.07.2019, боржником є Головне управління ПФУ у Київській області, що знаходиться у м. Києві.
29.12.2019 позивачем подано заяву на примусове виконання рішення до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15.
22.01.2020 головним державним виконавцем Подольським А.А. відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було сформовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Не погоджуючись з діями державного виконавця щодо повернення виконавчого документа,  позивач звернулася до суду з цим позовом.
Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що відповідач діяв в межах повноважень передбачених чинним законодавством України та п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист № 810/4651/18 належить виконувати за місцем його виконання шляхом подачі для здійснення примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Подаючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що відповідно до Постанови КМУ від 9 жовтня 2019 р. № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне територіальне управління юстиції у Київській області, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.
Відповідно до записів ЄДРПОУ відповідач створений 29.10.2019 року і є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Київській області та єдиним органом (юридичною особою) в Київській, Черкаській областях та м. Києві, який здійснює примусове виконання рішень стосовно органів Пенсійного фонду України.
Таким чином, на переконання апелянта, заява про примусове виконання рішення, якою пред`явлено виконавчий лист до виконання подано за діючою адресою новоутвореного органу, що здійснює виконавче провадження по відповідному виконавчому документу, на що вказує і отримане повідомлення, а вказаний орган є єдиним органом на території Києва та Київської області, до обов`язку якого належить виконання рішень суду з пенсійних питань.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частинами другою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України розроблена Інструкція № 512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 4 розділу І Інструкції № 512/5 Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: 
-боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;
-сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
Як встановлено під час апеляційного провадження, позивач 29.12.2019   звернулася   до   відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 810/4651/18, виданого 02.09.2019   Київським окружним адміністративним судом.
Однак, виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, оскільки згідно відомостей зазначених у виконавчому документі місцезнаходженням - Головного управління ПФУ у Київській області є м Київ, вул. Ярославська, 40, виконавчий документ має бути пред`явлено до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Виборзька, 32).
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 870 від 09.10.2019 про Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є правонаступником Відповідача у справі в першій інстанції.
У відповідності до частини третьої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є, зокрема, розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.
Згідно пункту 1 положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою КМУ № 280 від 23.07.2014 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який розташований у м. Києві (вул. Ярославська, 40), відповідне рішення суду має виконуватися відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Суд наголошує, що примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з п. 10 ч. 4   ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Враховуючи викладене, за результатом розгляду спору суд вважає правомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа.
Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко 

                                                                                                    О. М. Ганечко          

Повний текст постанови виготовлено 10.06.2020