ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 березня 2020 року           справа № 360/3665/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року (повний текст складено 13 грудня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 360/3665/19  (суддя в 1 інстанції - Шембелян В.С.) за позовом адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 травня 2019 року  № Ф-52893-52,-
                     
                                                      В С Т А Н О В И В:  

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якій позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області від 22 травня 2019 року № Ф-52893-52, якою зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску в сумі 21 030,90 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.01.2007 позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця. 12 червня 2019 року позивачем було отримано поштовою кореспонденцією від Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 травня 2019 року № Ф-52893-52 в сумі 21 030,90 грн, яка виникла станом на 30 квітня 2019 року зі сплати єдиного внеску. З даною вимогою позивач не згоден, оскільки, на момент винесення спірної вимоги позивач знаходився і проводив господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції та був звільнений від сплати єдиного внеску на підставі приписів пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, зазначена вимога є протиправною, у зв`язку з чим просив її скасувати.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 360/3665/19 позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 травня 2019 року № Ф-52893-52 щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг зі сплати єдиного внеску на загальну суму 21030,90 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідно до вимог цього Закону № 2464 несе обов`язки з нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску в установлені строки та в повному обсязі. Згідно з обліковими даними інформаційної системи «Податковий блок» в інтегрованій картці з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 30.04.2019 за позивачем рахувалася заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску на загальну суму 21030,90 грн. Недоїмка у сумі 21030,90 грн складається з нарахованих сум єдиного внеску, що підлягають обов`язковій сплаті згідно вимог Закону № 2464, а саме: за 2017 рік на загальну суму 8448,00 грн, за перший по четвертий квартал 2018 року включно у сумі 2457,18 грн за кожен квартал, та перший квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн. 
За таких обставин, на підставі частини четвертої статті 25 Закону № 2464 та Інструкції № 449 ГУ ДФС у Луганській області було винесено вимогу про сплату боргу форми «Ф» від 22.05.2019 № 52893-52 на загальну суму 21030,90 грн, яку відповідно, було направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу платника ФОП ОСОБА_1 03.06.2019 (НОМЕР_2) та була отримана ним 12.06.2019. Станом на день формування оскаржуваної вимоги позивач не перебував в процесі припинення та, відповідно, перебував на обліку в ГУ ДФС у Луганській області як фізична особа-підприємець. Таким чином, у ГУ ДФС у Луганській області на законних підставах та в межах повноважень сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.05.2019 № Ф-52893-52.
Стосовно посилання позивача на те, що згідно з вимогами Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669- VII його звільнено від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції та посилання на Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р та від 02.12.2015 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території якої здійснюється антитерористична операція» зазначено наступне.
ГУ ДФС у Луганській області наполягає, що у даному випадку існує законодавча прогалина, що виникла внаслідок внесення змін до закону про внесення змін до нього, замість внесення змін до оригінального закону. Так, п.28 розділу І Закону України від 28.12.2015 № 911- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України від 02.09.2014 № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким вносились зміни до Закону України від 08.07.2010 N 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині доповнення розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 9-3, який з часом вважається пунктом 9-4, яким свого часу надавались пільги з єдиного внеску на територіях населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Звертаємо увагу, що метою внесених змін було позбавлення пільг з єдиного внеску на територіях населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Таким чином недодержання в даному випадку правил законодавчої техніки при внесенні змін до Закону, не може бути підставою для звільнення платників єдиного внеску від його сплати та відповідно визнання протиправними та скасування рішень контролюючого органу. Отже, виключення вказаної норми із Закону № 1669 дає підстави вважати, що положення п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 також втратили чинність з 01 січня 2016 року.
ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 звернувся до контролюючого органу з заявою про звільнення його від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 19.06.2019 року вже після винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.05.2019 № Ф-52893-52, при цьому документально не підтвердив існування форс-мажорних обставин в силу вимог ст. 10 Закону № 1669. В своїй заяві від 19.06.2019 року (вх. № ФОП/16012 від 19.06.2019) позивач також: просив визнати безнадійною та списати недоїмку у сумі 21030,90 грн. в порядку, передбаченому ПК України. З цього приводу ГУ ДФС у Луганській області зазначає, що приписами частини 7 статті 25 Закону № 2464 передбачено, що сума недоїмки не підлягає списанню, зокрема в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску. Крім того, апелянт наполягав, що позивачем порушено строк оскарження спірної вимоги.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 зареєстрований 17.02.2003 виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області як фізична особа-підприємець, місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 (арк.справи 12).
Позивач у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) є платником єдиного внеску.
Відповідно до довідки від 18.02.2003 № 150 ОСОБА_1 з 18.02.2003 взято на облік платника податків до ДПІ у м. Сєвєродонецьку (арк.справи 14).
З інтегрованої картки платника податків та розрахунку боргу з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування вбачається, що станом на 30.04.2019 позивач має борг з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в загальній сумі 21030,90 грн, що виник: за 2017 рік на загальну суму 8448,00 грн, за 2018 року на загальну суму 9828,72 грн (за кожен квартал в сумі 2457,18) та перший квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн (арк.справи 42, 43).
22.05.2019 Головним управлінням ДФС у Луганській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-52893-52, за якою борг зі сплати єдиного внеску станом на 30.04.2019 у позивача становить 21030,90  грн (арк.справи 44). 
Зазначену вимогу отримано позивачем 12.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.справи 44).
19.06.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (арк.справи 45).
Листом ГУ ДФС у Луганській області у відповідь на заяву від 19.06.2019 повідомлено позивачу, що законодавством не передбачено особливих умов щодо виконання зобов`язань платника єдиного внеску, які перебувають або перебували на обліку у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція (арк.справи 19).
21.06.2019 позивачем подану до ДФС України скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 22.05.2019 № Ф-52893-52 (арк.справи 20-23).
За результатами розгляду зазначеної скарги ДФС України прийнято рішення від 25.07.2019 № 35437/6199-99-11-05-02-25, яким вимогу про сплату боргу 22.05.2019 № Ф-52893-52  залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 від 21.06.2019 б/н - без задоволення (арк.справи 24).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) (тут і надалі положення Закону № 2464 наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.
Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
При цьому в ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 
З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.
Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - травень 2019 року, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669).
Зокрема, п.п. б п. 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».
Також колегія суддів зазначає, що спірна вимога сформована 22 травня 2019 року відповідно до статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Що стосується доводів апеляційної скарги, що доповнення розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-4 втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911), колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дійсно зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911, але в повній мірі зберіглася в Законі № 2464. Більш того, пункт 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 й після внесення змін до Закону № 1669 Законом № 911 продовжує свою дію в часі.
Позивач знаходиться на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, місцем його проживання є м. Сєвєродонецьк Луганської області, що визнається сторонами, та встановлено матеріалами справи.
Населений пункт м. Сєвєродонецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.
З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від № 805/4967/16-а (провадження № К/9901/42831/18), яка містить висновок також і про те, що сам факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464, якою є вимога.
Статтею 1 Закону № 1669-VII визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території  Донецької та Луганської областей ще не прийнятий, не оприлюднений і не набрав чинності відповідно до вимог пункту 7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових  актів та набрання ними чинності»  від 10 червня 1997 року  за  № 503/97 (із змінами та доповненнями), відсутні підстави вважати, що антитерористична операція на вказаних територіях припинена.
Отже за встановлених колегією суддів обставин, з урахуванням вказаної позиції Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що на час проведення антитерористичної операції факт перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в м. Сєвєродонецьку є підставою для зупинення застосування до нього заходів впливу за порушення Закону № 2464, якою є спірна вимога.
Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм Закону № 2464, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога ГУ ДФС України про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-52893-52 від 22.05.2019 є протиправною на час її формування. 
Щодо доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
В постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року по справі № 640/20468/18 зазначений висновок, що із прийняттям чинної редакції КАС України та відмінним правовим регулюванням, визначеним частиною четвертою статті 122 КАС України, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки: а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу; б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.
Дослідження змісту аналізованих приписів статей ПК України та статті 122 КАС України вказує на те, що на сьогодні є підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому є різні правові режими щодо оскарження податкових повідомлень-рішень і рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані з їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.
Варто звернути увагу, що Законом України від 24 жовтня 2013 року № 657-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» (далі - Закон № 657-VII) були внесені зміни до абзацу першого пункту 56.18 статті 56 ПК України шляхом виключення в ньому положення про нарахування грошового зобов`язання та поширення застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень контролюючих органів, з урахуванням строку давності, визначеного статтею 102 ПК України. Водночас до пункту 56.19 статті 56 ПК України аналогічні зміни не були внесені.
Крім того, колегією суддів встановлено, що оскаржувану вимогу отримано позивачем 12.06.2019. 
Після отримання зазначеної вимоги позивач скористався правом адміністративного оскарження до органу доходів і зборів вищого рівня та 21.06.2019 звернувся до ДФС України зі скаргою на вимогу від 22 травня 2019 року № Ф-52893-52, тобто у десятиденний строк з дня отримання оскаржуваної вимоги.
Відповідно до конверту з трек-номером та витягом з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» рішення ДФС України від 25.07.2019 № 35437/6/99-99-11-05-02-25 за результатами розгляду зазначеної скарги «вручено»: за довіреністю» 05.08.2019 (арк.справи 70).
До суду з даною позовною заявою представник позивача звернулася 19.08.2019 (арк.справи 4, 28).
Отже, з огляду на зазначене, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду в тримісячний строк з дня вручення рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу, а отже строк звернення до суду з даною позовною заявою позивачем не пропущено.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                    
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 360/3665/19 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 360/3665/19 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                      А.В. Гайдар

Судді                                                                                                            І.В. Геращенко

                                                                                                                            Е.Г. Казначеєв