ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4495/20 Справа № 185/6962/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 листопада 2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 31 липня 2017 року року має заборгованість в сумі 44573,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 3524,76 грн., заборгованість по процентам — 35073,55 грн., заборгованість за пенею та комісією — 3376,17 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) — 2098,72 грн..
Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску банком строку позовної давності.
В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем, відповідачка користувалася карткою зі строком дії до 08/17, Банком подано позов у вересні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з пропуску останнім строку позовної давності.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ “ПриватБанк” на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт підписання 28 листопада 2006 року відповідачкою Заяви, за якою остання отримала кредит в розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 28 листопада 2006 року, за яким останній платіж відповідачкою був здійснений 23 серпня 2014 року, тоді як із позовом Банк звернувся лише 05 вересня 2017 року. 
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Під час слухання справи в суді першої інстанції, відповідачка заявила про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності.
Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши, що відповідачка останній раз здійснила погашення заборгованості за наданим кредитом 22 травня 2017 року, а з позовом Банк звернувся лише 05 вересня 2017 року, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне змінити дату останнього платежу, а саме вірним вважати 23 серпня 2014 року, оскільки вказане підтверджується випискою по рахунку, яка була надана банком.
Доводи апелянта в скарзі про те, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем, відповідачка користувалася карткою зі строком дії до 08/17, Банком подано позов у вересні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються наведеним вище.
Інші твердження колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонног осуду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко