ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2020 року                                                                                      Справа № 902/689/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Василишин А.Р. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у справі №902/689/19 ухвалене суддею Яремчук Ю.О., повний текст рішення складено 11.11.2019 р.
за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"
до ОСОБА_1 
про стягнення 93 083,25 грн 

          21.08.2019 р. Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 93 083,25 грн.
          Рішенням господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено.
          Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у справі №902/689/19, в якій просить поновити  строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. по справі №902/689/19 та прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Скасувати рішення  господарського суду Вінницької області  по справі №902/689/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення 93 083,25 грн повністю та ухвалити  нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
          Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу, на те, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення господарського суду Вінницької області підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
          Судом першої інстанції при розгляді справи не взято до уваги те, що сторонами не було обумовлено у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також строку повернення кредиту.
          Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.04.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.08.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
          При цьому, суд першої інстанції відобразив в судовому рішенні пункти Умов, на які посилається позивач в позові та витяг з яких міститься в матеріалах справи, а саме: Розділ 3.18. «Условия обслуживания кредитных лимитов на текущих счетах корпоративных клиентов» та його пункти: 3.18.1.1, 3.18.1.3, 3.18.1.6, 3.18.1.8, 3.18.1.13, 3.18.1.16., 3.18.2.2.2, 3.18.2.2.3, 3.18.2.2.5, 3.18.2.2.16, 3.18.2.2.17, 3.18.2.3.4, 3.18.2.3.15, 3.18.4.1, 3.18.4.1.3, 3.18.4.2, 3.18.4.3, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, 3.18.0.5.1, 3.18.5.2., 3.18.5.3, 3.18.5.4, 3.18.6.1. В той же час, розміщенні на офіційному сайті Позивача Умови та правила надання банківських послуг навіть не містять такого розділу та пунктів (посилання: https://privatbank.ua/terms). Хоча сам позивач зазначив, що саме ці умови розміщенні на його офіційному сайті:www.privatbank.ua. Більш того, при розгляді справи №902/385/15, рішенням в якій з відповідача стягнуто заборгованість, банк посилався та подавав в якості доказів зовсім інші Умови та правила надання банківських послуг. Вказане вбачається із позовної заяви в справі №902/385/15 та доданих до неї доказів.
          Отже, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення.
          Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 р. поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у справі №902/689/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у справі №902/689/19 в порядку письмового провадження та запропоновано Акціонерному товариству Комерційного банку "Приватбанк" у строк до 25.03.2020 р. надати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.          
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у справі №902/689/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
До початку розгляду апеляційної скарги по суті позивач Акціонерне товариство Комерційного банку "Приватбанк" не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу протягом строку, встановленого в ухвалі суду від 10.03.2020 р., що згідно з ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно - західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції задоволено позов в повному обсязі, рішення мотивовано тим, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 28 093,34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 928,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60 061,91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором є правомірною, оскільки  відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства. Оскільки, підписавши анкету - заяву від 11.04.2013 р. відповідач погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які  розміщені на сайті банку www.pb.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають Договір банківського обслуговування та відповідно взяв на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №923/760/18 від 08.07.2019 р.

2.Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. 
11.04.2013 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг", у тому числі з Умовами та правилами обслуговування за розрахунковими картками, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, client-bank . privatbank.ua , тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитком печатки складають Договір банківського обслуговування.
Цим підписом відповідач приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах позивача - договорі банківського обслуговування.
Відповідно до умов зазначеного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 , в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".
          Згідно з п.3.18.1.16. Умов при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.
          Судом встановлено, що заявою про відкриття поточного рахунку відповідач приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку - договорі банківського обслуговування в цілому.          
Згідно п.3.18.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - "Кредит") надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - "Ліміт"). Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.          
Відповідно до п.3.18.1.3 зазначених вище Умов, кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.
Пунктом 3.18.1.8 Умов передбачено, що проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, чи у будь-якій іншій формі - "Угода").
Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (п. 3.18.1.6. Умов).
          Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором від 11.04.2013 р. виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 12000,00 грн.
          Відповідно до п.3.18.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).
Згідно п. 3.18.4.1.1 Умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.18.4.1.2 Умов).
Пунктом 3.18.4.1.3 зазначених Умов встановлено, що у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання Клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.
Цим же пунктом Умов передбачено, що при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.
Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4).
Клієнт сплачує банку проценти в розмірі вказаному в п. 3.18.1.13 (за винятком випадку реалізації банком права зміни умов, встановленого п. 3.18.1.8) (п. 3.18.2.2.17).
Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з дати утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.18.4.9).
Зобов`язання виконуються в наступній послідовності: кошти отримані від клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості, перш за все направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 3.18.2.2.16, 3.18.2.3.15, далі для погашення неустойки згідно розділу 5 даного розділу "Умов та правил надання банківських послуг", далі простроченої винагороди, далі - винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - відсотків, далі - простроченого кредиту, далі - кредиту. Остаточне погашення заборгованості виконується не пізніше дати, вказаної в п. 3.18.1.8. При несплаті винагороди, процентів у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими (п. 3.18.4.10).
Обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подання клієнтом в банк заяви на приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку і карточки із зразками підписів та відтисків печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнтбанк/ Інтернет клієнтбанк, або у формі обміну паперовою чи електронною інформацією, або в іншій будь-якій іншій формі) і/або з моменту подання клієнтом розрахункових документів на використання коштів в рамках кредитного ліміту у межах вказаних в них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 3.18.6.1).
За змістом витягу із "Тарифів Банку", період в який дебетове сальдо підлягає обнуленню визначено 20-25 число щомісячно; проценти за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат наступного періоду, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню складають 0 %; винагорода (оплата щомісячно 1-го числа) від суми максимального сальдо кредиту, існувавшого на кінець банківського дня в будь-який із днів за попередній місяць складає 0,9 %; проценти при обнуленні дебетового сальдо в одну із дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню становлять 24 %; проценти у випадку непогашення кредиту на протязі 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню (з моменту виникнення простроченої заборгованості) складають  48 % .
При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4 винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2.5. 3.18.4.4. 3.18.4 5, 3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту. Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. бід суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати (п.3.18.5.1. Умов).
Пунктом 3.18.5.4. нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2., 3.18.5.3. здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.
Пунктом 3.18.6.1 Умов визначено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами.
15.03.2017 р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
          Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за вказаним договором в межах кредитних лімітів на поточному рахунку відповідача станом на 05.07.2019 р. обліковується заборгованість в розмірі 117 454,78 грн, а саме: 12000,00 грн - заборгованість за кредитом; 35 026,67 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 517,46 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 63 910,65  грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується банківськими виписками щодо руху коштів відповідача по рахунку та розрахунком заборгованості станом на  05.07.2019 р.
          При цьому, відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 20.04.2015 р.  у справі № 902/384/15 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1  -  стягнуто з  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570) 24371,53 грн за договором банківського обслуговування б/н від 11.04.2013 р., з яких: 12000,00 грн - заборгованості за кредитом,  6933,33 грн - заборгованості по сплаті відсотків,  1589,46 грн комісії,  3848,74 грн  - пені,  а також   1827,00 грн -  витрат по сплаті судового збору.    
          Враховуючи, що грошове зобов`язання відповідачем не виконано, позивач звернувся із вимогами про стягнення заборгованості за період, що неохоплений згідно рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/385/15 від  20.04.2015 р.
Так, позивачем заявлено до стягнення: 28 093,34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 928,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60 061,91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено.
Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не вбачає підстави для задоволення поданої апеляційної скарги враховуючи наступне.

3. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).
Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною 2  ст.193 ГК України  встановлено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених  ГК України, іншими законами або договором.
Частиною 2  ст.217 ГК України  передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.
Відповідно до  ст. 230 ГК України  штрафними    санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1  ст.546 ЦК України  виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
Стаття 549 ЦК України  вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.1  ст.550 ЦК України  право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Стаття 610 цього ж Кодексу  передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У п.3 ч.1  ст.611 ЦК України  встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч.1  ст.612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.6,  627 ЦК України  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 ЦК України  передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно  ст.629 ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У  ст.633 ЦК України  передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч.1  ст.634 ЦК України    договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1  ст.1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до  ст.1046 ЦК України  за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В ч.1  ст.1048 ЦК України  визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч.1  ст.1049 ЦК України  позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
У ч.1  ст. 1067 ЦК України  закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.            

4. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної  скарги.
Вирішуючи даний спір, апеляційний суд виходить з того, що Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку від 11.04.2013 р., містять істотні умови змішаного договору - кредитного договору та договору банківського рахунку.
Відтак, підписання сторонами Умов та правил надання банківських послуг є дотриманням письмової форми такого змішаного договору.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач (позичальник) отримав від позивача кредитні кошти в межах кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку.
Також, колегією суддів, встановлено що 15.03.2017 р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що рішення господарського суду Вінницької області від 20.04.2015 р. у справі №902/384/15 стягнуто ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 24 371,53 грн за договором банківського обслуговування б/н від 11.04.2013 р., з яких: 12000,00 грн - заборгованості за кредитом,  6933,33 грн - заборгованості по сплаті відсотків,  1589,46 грн комісії,  3848,74 грн  - пені,  а також   1827,00 грн -  витрат по сплаті судового збору.    
Однак, враховуючи, що грошове зобов`язання відповідачем не виконано, позивач звернувся із вимогами про стягнення заборгованості за період, що неохоплений згідно рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/385/15 від  20.04.2015 р.
Відтак, позивачем заявлено до стягнення: 28 093,34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 928,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60 061,91 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів бере до увагу, що за змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Оскільки відповідач у встановлений строк не виконав грошове зобов`язання  за договором банківського  обслуговування б/н від 11.04.2013 р. колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність  підстав для стягнення 28 093,34 грн процентів за користування кредитом та 4 928,00 грн комісії за користування кредитом.
Щодо  вимог позивача про стягнення з відповідача 60 061,91 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до п.3.18.5.1. Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4 винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2.5. 3.18.4.4. 3.18.4 5, 3.18.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту. Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.
Пунктом 3.18.5.4. Умов встановлено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2., 3.18.5.3. здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.
Перевіривши правильність розрахунку пені, колегія судів дійшла висновку, що  заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 60 061,91 грн пені є правомірною, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства.
При цьому колегія судів акцентує увагу на тому, що відповідач, підписавши анкету - заяву від 11.04.2013 р. погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які  розміщені на сайті банку www.pb.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають Договір банківського обслуговування та відповідно взяв на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору.
Вказаним спростовуються посилання апелянта на неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.04.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.08.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Аналогічна позиція відображена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.12.2018р. у справі №924/790/15, від 08.07.2019р. у справі №923/760/18, від 01.11.2019р. у справі №918/723/19.
Відтак, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для стягнення заявлених позивачем сум.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.  
Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права  в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення,  прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні  для скасування рішення суду. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку,  що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно  ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2019 р. у справі №902/689/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької  області - залишити без змін.       
  
Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/689/19  повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "08" травня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.