ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р.                                                                  Справа №914/2749/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                      О.П. Дубник
          М.І. Хабіб,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 за № 244 від 11.03.2020 року (вх. № 01-05/1018/20 від 13.03.2020 року) 
на рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2020 року 
у справі № 914/2749/19
за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 )
про стягнення 16366,88 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
26.12.2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 16366,88 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю автомобіля відповідача та з вини ОСОБА_1 (військовослужбовця, старшого солдата Військової частини НОМЕР_1 , за яким був закріплений цей автомобіль), завдано майнової шкоди автомобілю ОСОБА_2 в розмірі 15066,88 грн. Позивач виплатив на користь потерпілого ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 15066,88  грн. Крім того, з метою встановлення розміру заподіяння шкоди, позивач залучив суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого становила 1300,00 грн.
Рішенням господарського суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі №914/2749/19 (суддя Т.Я. Рим) частково задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 15066,88 грн. страхового відшкодування, 1768,42 відшкодування витрат на оплату судового збору. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що Військова частина НОМЕР_1 , як власник транспортного засобу, водій якого визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є відповідальним за відшкодування позивачу понесених ним витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1191 Цивільного кодексу України в сумі 15066,88 грн. Водночас, позивач помилився стосовно природи виплаченої ним ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" суми в розмірі 1300,00 грн. за послуги з врегулювання, яка не входить до складу виплаченого відшкодування шкоди, а тому не підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що військовослужбовець, старший солдат Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 являється учасником бойових дій, тому відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідно до п. 1.4 Статуту МТСБУ, проводить МТСБУ у визначеному порядку. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі №914/2749/19, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Покликається на те, що шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений МОУ на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною. Зауважує, що ОСОБА_1 не є власником автомобіля ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_2 , що унеможливлює застосування ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі №914/2749/19, апеляційну скаргу Військової частини  НОМЕР_1 – без задоволення. 
Третя особа ОСОБА_1 не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу. 

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/2749/19 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.П. Дубник, М.І. Хабіб.
Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/2749/19 та ухвалено здійснити розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 без повідомлення учасників справи відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України. 
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З`ясовуючи питання про обізнаність учасників справи з порядком розгляду даної справи (без повідомлення учасників справи), суд встановив, що згідно зі списком розсилки поштової кореспонденції від 09.04.2020 року та повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень №№ 7901010917649, 7901010917657, 7901010917665 позивач, відповідач та третя особа належно обізнані про порядок розгляду справи №914/2749/19.

Обставини справи
08.05.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з письмовим повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.16).
З наявної в матеріалах справи копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 08 травня 2018 року о 10 год. 35 хв. на автодорозі М-21 Могилів-Подільський- Виступовичі сталася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками ДТП були: транспортний засіб ЗІЛ 131, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіль ВАЗ 21-09, номерний знак НОМЕР_3 , яким управляв його власник ОСОБА_2 (а.с.16).
За змістом п.3 наявної у справі №914/2749/19 копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 11 від 06.05.2018 року автомобіль ЗІЛ-131 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 закріплений за старшим солдатом ОСОБА_1 (а.с. 48).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії   НОМЕР_4 від 03.03.2017 року (а.с.100).
Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 31.01.2020 року старший солдат ОСОБА_1 у 2016-2019 роках перебував у відрядженні для участі в антитерористичній операції (Операції об`єднаних Сил) в Донецькій та Луганській областях відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 (а.с.99).
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2018 року у справі №127/11771/18, провадження № 3/127/3043/18 встановлено, що 08.05.2018 року о 10 год. 35 хв. водій ОСОБА_1 на а/д М21 Виступовичі-Могилів-Подільський, керуючи автомобілем марки «ЗІЛ 131» д.н.з. НОМЕР_2 , під час перестроювання не надав перевагу в русі автомобілю марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, що призвело до ДТП та механічних пошкоджень автомобілів. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1, 10.3 ПДР. Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн., на користь держави (а.с.17).
Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
13.08.2018 року водій автомобіля «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 подав до МТСБУ заяву про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 08.05.2018 року (а.с. 18).
Згідно з висновоком експертного автотоварознавчого дослідження № 383Е-05/18 від 07.06.2018 року, складеним ПП ЕНДЦ "Експертиза", вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору автомобілю ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди в цінах на час виконання даного дослідження складає 18080,26 грн. (а.с. 22-41).
Наявною в матеріалах справи копією акту №50142 від 28.08.2018 підтверджується, що ПрАТ "СК "ВУСО" на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України виконало роботи вартістю 1300,00 грн. з врегулювання події та передало позивачу документи щодо дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 45).
Позивач оплатив виконані ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" роботи, перерахувавши на рахунок страхової компанії 1300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №993724 від 05.10.2018 року(а.с. 47). 
В позовній заяві позивач посилається саме на це платіжне доручення, доводячи понесення додаткових витрат у зв`язку із залученням суб`єкта оціночної діяльності (аварійного комісара), послуги якого складають 1300,00 грн.
Копією платіжного доручення № 993595 від 27.09.2018 року підтверджується те, що позивач виплатив потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 15066,88  грн. (а.с.46).
31.07.2019 року позивач надіслав відповідачу вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, в якій просив компенсувати загальний розмір витрат МТСБУ в сумі 16366,88 грн.(а.с.49). 
Відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення, що слугувало підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом. 

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, частиною першою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 2 статті 1166 статтею 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.
Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Враховуючи постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2018,  суд встановив, що внаслідок ДТП, котра трапилася 08.05.2018 року з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «ЗІЛ 131», було завдано механічних пошкоджень автомобілю ВАЗ 21-09, власником якого є ОСОБА_2 .
Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1    на час дорожньо-транспортної пригоди був старшим солдатом Військової частини НОМЕР_1 , відшкодування майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на Військову частину НОМЕР_1 .
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно з статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Пунктами 39.1, 39.2 статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
За змістом пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам  пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У підпункті 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у  пункті 13.1  статті 13 цього Закону.
Факт виплати позивачем страхового відшкодування за заподіяну власнику автомобіля «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 шкоду в сумі 15066,88 грн. підтверджується платіжним дорученням № 993596 від 27.09.2018 року.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції позову в частині стягнення з відповідача 15066,88  грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.
Також суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду про безпідставність позовної вимоги щодо стягнення 1300,00 грн., що складають вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності (аварійного комісара), враховуючи таке.
Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41  цього Закону.
МТСБУ здійснило оплату в сумі 1300,00 за послуги з врегулювання згідно з рахунком № 50142 від 28.08.2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями №993724 від 05.10.2018 року.
Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Аналогічні положення закріплені в пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Вимога позивача щодо стягнення оплачених послуг аварійного комісара у сумі 1300,00 грн. не входить до складу виплаченого страхового відшкодування. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на положення статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стверджуючи, що учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Дане твердження апелянта є хибним, так як, у вищевказаній статті чітко вказано, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Так, дійсно ОСОБА_1 є учасником бойових дій, однак автомобіль «3IJI 131», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не належить ОСОБА_1 , а отже в даному випадку не можуть бути враховані приписи ст. 13 вищевказаного Закону.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі №914/2749/19.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 за № 244 від 11.03.2020 року (вх.  №01-05/1018/20 від 13.03.2020 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі №914/2749/19 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 
Суддя                                                                                                    О.П. Дубник
Суддя                                                                                                    М.І. Хабіб