ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №804/6138/16
адміністративне провадження №К/9901/37978/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі судді Верби І.О. від 27 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Білак С.В., суддів Юрко І.В., Шальєвої В.А. від 19 липня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпротрансмаш» до Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Дніпротрансмаш» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (далі - відповідач 1, УДКС) та Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач 2, Інспекція), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути з Державного бюджету України пеню в розмірі 4734863,19 грн., нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 8302707,00 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство зазначало, що внаслідок набрання законної сили постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі №804/13028/14, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Інспекції від 18 квітня 2014 року №0000091501 про відмову у наданні бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 8302707,00 грн., мало правомірні очікування, що контролюючий орган протягом п`яти робочих днів подасть органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, однак вказаних дій відповідач 2 не виконав, чим порушив право позивача на своєчасне отримання бюджетного відшкодування. На суму такої заборгованості бюджету до моменту її погашення в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, у зв`язку із чим просить стягнути таку пеню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, позов задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства пеню за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ за період з 27 березня 2014 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 4681634,90 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи такі рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Інспекцією, незважаючи на набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено правомірність заявлення Товариством до бюджетного відшкодування суми ПДВ, в порушення пункту 200.15 статті 200 ПК України не вжито передбачених законодавством заходів щодо своєчасного відшкодування вказаних сум на користь платника податків, тому позивач набув право на нарахування пені в порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 ПК України. 

При цьому, як зазначили суди, оскільки в судовому порядку визнано право позивача на отримання бюджетного відшкодування, то несвоєчасне подання висновку із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету, відбулось не з вини позивача, а через протиправні дії контролюючого органу, які оформлені актом перевірки від 19 березня 2014 року №958/15-1/21882406, а тому відповідний висновок до органу казначейства мав бути поданий у п`ятиденній період після закінчення перевірки, тобто з 13 березня 2014 року; як наслідок, враховуючи п`ятиденний строк для видачі органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, платнику податку зазначену у такому висновку суму бюджетного відшкодування суди дійшли висновку, що 27 березня 2014 року - є строком, з якого має розпочинатись нарахування пені по 31 серпня 2016 року - фактичний день виплати сум бюджетного відшкодування ПДВ, розмір пені за таким розрахунком, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь Товариства, склав 4681634,90 грн. Водночас суди визнали безпідставними вимоги позивача про стягнення пені у сумі 53228,29 грн., яка розрахована позивачем за період з 28 лютого 2014 року по 26 березня 2014 року.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, Інспекція подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просила їх скасувати у відповідній частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач 2 посилається на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості частини позовних вимог, адже останніми не враховано, що згідно пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування з бюджету, зобов`язання з бюджетного відшкодування узгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків, а в силу положень пункту 200.23 статті 200 цього Кодексу пеня нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ. Вказує на обставини пропуску позивачем встановленого Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строку на звернення з даним адміністративним позовом до суду.

Позивач правом на подання письмових заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 19 лютого 2014 року по 12 березня 2014 року контролюючим органом проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року, за результатами якої 19 березня 2014 року складено акт №958/15-1/21882406, у якому не підтверджено задекларовану суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку в розмірі 8302707,00 грн., в тому числі за серпень 2012 року - 4447902 грн., вересень 2012 року - 1289958, грн., жовтень 2012 року - 898064 грн., листопад 2012 року - 1666783 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом 18 квітня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0000091501 про відмову у наданні бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 8302707,00 грн.

Позивач не погодився із згаданим податковим повідомленням-рішенням і оскаржив його у судовому порядку. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі №804/13028/14, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2015 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18 квітня 2014 року №0000091501. Рішення суду набрало законної сили.

Встановлено, що 05 липня 2016 року Інспекцією сформовані та передані до органів Державної казначейської служби висновки про суми відшкодування ПДВ у розмірі 8302707,00 грн. 

Суми бюджетного відшкодування надійшли на рахунок позивача 31 серпня 2016 року згідно платіжних доручень №1366, №1367, №1368, №1369, №1370, що підтверджується довідкою від 16 вересня 2016 року за №4182/10-2, виданою ПАТ «Радабанк».

В подальшому Товариство звернулось до суду із цим позовом про стягнення з Державного бюджету України пені в розмірі 4734863,19 грн., нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10, 200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї статті визначено, що контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

У відповідності до пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування (абзац «в»).

Як передбачено положеннями пункту 200.15 цієї статті Кодексу, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Наведене дає підстави для висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику ПДВ суму бюджетного відшкодування протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Факт нарахування пені нерозривно пов`язується із фактом існування заборгованості бюджету, що дозволяє стверджувати про пеню як про міру відповідальності держави перед платником за порушення нею обов`язку вчасного відшкодування від`ємного значення суми ПДВ. Така пеня нараховується рівно стільки часу, скільки триває зазначене порушення держави у вигляді нездійснення відповідними державними органами необхідного комплексу дій по відшкодуванню податку, а відтак її нарахування і виплата є похідним зобов`язанням від основного - відшкодувати бюджетну заборгованість з ПДВ. На дату погашення заборгованості з бюджету державою має бути сплачена і пеня, нарахована на таку заборгованість.

Іншими словами пеня за пунктом 200.23 статті 200 ПК України починає нараховуватися за фактом виникнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ. Заборгованість з відшкодування ПДВ у свою чергу виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням державними органами комплексу дій, необхідних для повернення платнику узгодженої суми бюджетного відшкодування.

У зв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 254 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій), у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.

Отже закінченням процедури судового оскарження у розумінні пункту 200.15 статті 200 ПК України є набрання законної сили рішенням суду.

Виходячи ж із вимог абзацу другого пункту 200.15 статті 200 ПК України, у разі проведення процедури судового оскарження набуття відповідною сумою бюджетного відшкодування статусу узгодженої та перетворення її на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня, пов`язано саме із закінченням законодавчо встановленого строку після отримання відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, протягом якого держава в особі відповідних державних органів зобов`язана повернути платнику ПДВ суму бюджетного відшкодування.

Відтак, за встановлених у даній справі обставин набрання законної сили постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі №804/13028/14 за наслідками апеляційного провадження (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року) висновок судів попередніх інстанцій про те, що строком, з якого має розпочинатись нарахування пені, є 27 березня 2014 року не можна визнати таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, адже у даному випадку виникнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ пов`язано саме із закінченням законодавчо встановленого строку після отримання контролюючим органом згаданого рішення суду апеляційної інстанції у справі №804/13028/14.

Оскільки момент виникнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ в контексті положень пункту 200.15 статті 200 ПК України, статті 254 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій) та, відповідно, початок перебігу строку нарахування пені на підставі пункту 200.23 статті 200 ПК України визначений судами помилково, не можна визнати обґрунтованим висновок останніх про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 4681634,90 грн.

Водночас наведені у касаційній скарзі доводи відповідача 2 про пропуск позивачем встановленого КАС України шестимісячного строку на звернення з адміністративним позовом до суду не є прийнятними, адже згідно правової позиції Верховного Суду у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17 (адміністративне провадження №К/9901/35351/18), позовні вимоги стосовно стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України можуть бути заявлені в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Пунктом другим частини першої статті 349 КАС передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Установивши помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд позбавлений можливості прийняти нове судове рішення, оскільки відповідно до частини другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, у тому числі здійснювати розрахунок пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

Враховуючи наведене, судові рішення на підставі статті 353 КАС України підлягають частковому скасуванню, а справа у частині позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства суми пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ за період з 27 березня 2014 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 4681634,90 грн., - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в ході проведення якого необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Щодо позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, то в цій частині рішення судів, враховуючи положення частини першої статті 341 КАС України, касаційним судом не переглядаються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпротрансмаш» суми пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 27 березня 2014 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 4681634,90 грн. та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
В.П. Юрченко,
Судді Верховного Суду