Ухвала
Іменем України
1 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 357/38/19
провадження № 51-1518ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 
на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року,
встановив: 
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 
2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК  ОСОБА_4  звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року відмовлено ОСОБА_4 у поновленні строку на апеляційне оскарженнявказаного вироку суду та повернуто її апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Крім того, засуджена не погоджується з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2019 року щодо неї, вважає що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, а призначене їй покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею правопорушення внаслідок суворості, оскільки не враховано її стан здоров`я та наявність на її утриманні двох малолітніх дітей. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на відповідність ст.427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) , встановлено, що її подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з оскарженою ухвалою апеляційного суду засудженій ОСОБА_4 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження у зв`язку з відсутністю поважних причин для його пропуску. Натомість у касаційній скарзі засуджена не наводить доводів на спростування цього рішення, а зазначає про незаконність винесеного щодо неї вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2019 року, у поновлені строку на апеляційне оскарження якого їй було відмовлено. Таким чином, засуджена не вказала на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування  з огляду на її зміст, положення ст. 412 КПК, та належним чином не обґрунтувала своїх доводів. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу. 
Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги засудженої вимогам                     ст. 427 КПК України, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити ОСОБА_5  її право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі – КВК України) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460-VI (далі – Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, – на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру). 
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5)).
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджена особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом ст.ст. 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року щодо неї, залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

 
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                         ОСОБА_3