У Х В А Л А  
04 травня 2020 року
м. Київ
справа № 205/8020/17
провадження № 61-7190ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Івановою Валерією Михайлівною, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 , про відшкодування в порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 10 588,00 грн.
Позов обгрунтований тим, що МТСБУ виплатила страхове відшкодування у розмірі 9 903,00 грн потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася з вини відповідача. Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1191 ЦК України у МТСБУ перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року, з яким погодився суд апеляційної інстанції, позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 10 588,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що понесені витрати позивачем, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілому у ДТП з вини відповідача, підлягають стягненню з останнього в порядку регресу відповідно до встановлених норм статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Визначаючи розмір страхового відшкодування суд керувався наданою позивачем висновком про оцінку вартості матеріальної шкоди та платіжним дорученням, яке підтверджує фактично сплачену суму страхової виплати..
У квітні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Іванова В. М. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 10 588,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обгрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані ОСОБА_1 заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Івановою Валерією Михайлівною, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
 
 С. О. Погрібний
 
 В. В. Яремко