ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

09 червня 2020 року

м. Харків

справа № 643/10588/19
провадження № 22-ц/818/2987/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року, ухвалене суддею Поліщук Т.В., в залі суду в м. Харкові, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8000грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17 червня 2019 року мається заборгованість в розмірі 25744,20грн., яка складається з: 12 537,95грн. – заборгованості за тілом кредиту; 4 952,94грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 039,30грн. пеня за прострочене зобов`язання, 750грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; 250грн. – штраф (фіксована частина); 1 214,01грн. – штраф (процентна складова), яку Банк просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 вересня 2008 року, що утворилась станом на 17 червня 2019 року та складається з заборгованості з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 537,95грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 935,53грн., а всього стягнуто 13 473,48грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем була надана банківська виписка по його рахункам, відповідно до якої ним станом на 30 липня 2019 року, як мінімум було сплачено банку 53 586,76грн., т.ч. повернення тіла кредиту в розмірі 12 537,95грн. ним було вже здійснено та будь-якої заборгованості перед позивачем не має.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 19 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит, як вказано позивачем - у розмірі 8000грн. гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 17 червня 2019 року мається заборгованість в розмірі 25744,20грн., яка складається з: 12 537,95грн. – заборгованості за тілом кредиту; 4 952,94грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 039,30грн. пеня за прострочене зобов`язання, 750грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; 250грн. – штраф (фіксована частина); 1 214,01грн. – штраф (процентна складова), яку Банк просить стягнути з відповідача на свою користь.

Оскільки рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 537,95грн., то в іншій частині рішення суду колегією не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку та стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 537,95грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості

Колегія суддів погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 525,526ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно роз`яснень, які містять в п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити з того, що в силу положень статей 509, 533, 638, 1054 ЦК відсутні підстави для визнання договору поруки недійсним через укладення після нього додаткових угод про надання чергового траншу.

Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту. Таким чином, між Банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений.

Із розрахунку заборгованості та наданої Банком виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивача часткового сплачував заборгованість за договором. Виписка по банківському рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача – баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. 

Згідно виписки відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Слід зауважити, що банківська виписка по рахунку відповідача має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і податкових документах, віднесені: касові,, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий, клопотань щодо призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо отримання та використання кредитних коштів відповідачем у відповідності до ст.81 ЦПК України також не надано. 

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, колегія судів не вбачає підстав для відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 537,95грн.

Відповідач вказує, що станом на 30 липня 2019 року ним було сплачено за кредитним договором 53 586,76грн. Отже, не має заборгованості за тілом кредиту.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що частина сплачених ОСОБА_1 коштів відносилась позивачем на погашення заборгованості за відсотками, нарахування яких передбачено умовами договору, укладеного між сторонами, зокрема заявою №б/н від 19 вересня 2008 року та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.13, 14).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, в частині задоволених позовних вимог.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна        

                                                С.С. Кругова