04.05.20
22-ц/812/639/20
Єдиний унікальний номер судової справи 467/185/19
Номер провадження 22-ц/812/639/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

04 травня 2020 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В., 

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: 
позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» рішення, яке ухвалено Арбузинським районним судом Миколаївської області 24 січня 2020 року, під головуванням судді Явіци І.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати,
УСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі – ТОВ «Агрофірма «Вісла») про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2001 року, є власником земельної ділянки площею 7.1202 га з кадастровим номером 4820382600:08:000:0021, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
У 2005 році між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Вісла» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 29 травня 2006 року за №040600500580, за умовами якого ОСОБА_1 передав у користування ТОВ «Агрофірма «Вісла» вищезазначену землю на 10 років, зі сплатою щорічної орендної плати в розмірі 1.7% від нормативної грошової оцінки землі. 
При цьому, відповідно до умов договору, обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, а орендна плата за звітній рік виплачується орендарем орендодавцю до 31 грудня звітного року.
22 серпня 2007 року сторони уклали додатковий договір №228 до вищевказаного договору оренди землі, у якому узгодили, що договір оренди укладено на 15 років та визначили, що починаючи з 01 січня 2008 року орендна плата становить 2.5% від нормативної грошової оцінки землі. Вказаний додатковий договір пройшов державну реєстрацію, йому було присвоєно реєстраційний номер 040700500385.
Позивач повністю виконав взяті на себе за договором оренди землі обов`язки, в той час як відповідач свого слова не дотримався, взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2017-2018 роки не виконав.
Згідно п.28 договору оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
За розрахунком позивача, з урахуванням коефіцієнту індексації та коефіцієнту згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року №1185, нормативна грошова оцінка землі в 2017 та 2018 роках складала 190 052 грн. 86 коп. Відповідно, орендна плата в 2017 році та 2018 році мала складати 190 052,86 грн. х 2,5%, тобто 4 751 грн. 32 коп. за кожен рік, що разом становить 9 502 грн. 64 коп., яку ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача.
Згідно з положеннями ст.ст.1,2,13,15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.526,638 ЦК України, позивач вказує, що несплата орендної плати відповідачем є істотним порушенням умов договору оренди та підставою, виходячи зі змісту ст.ст.24,32 Закону України «Про оренду землі», п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України, для його розірвання.
Окрім того, позивач на підставі положень ст.ст.611,625 ЦК України просив стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання, інфляційні втрати та 3% річних, що розраховані виходячи з суми заборгованості по сплаті орендної плати за 2017 рік в сумі 4 751 грн. 32 коп. за період з 01 січня 2018 року до дня звернення до суду - 06 лютого 2019 року, а також виходячи із з суми заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 9 502 грн. 64 коп. за період з 01 січня 2019 року до дня звернення до суду - 06 лютого 2019 року. Разом за розрахунком позивача сума склала: пеня за прострочення виплати орендної плати - 2 147 грн. 58 коп., інфляційні збитки - 352 грн. 05 коп. та проценти за прострочення з виплати орендної плати (3% річних) - 185 грн. 88 коп.
Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просив позов задовольнити, розірвати договір оренди землі від 29 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла», зареєстрований за №040600500580, а також стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за період з 2017 року по 2018 рік в загальному розмірі 9 502 грн. 64 коп., пеню за прострочення виплати орендної плати в сумі 2 147 грн. 58 коп., інфляційні збитки у розмірі 352 грн. 05 коп., та проценти за прострочення з виплати орендної плати (3% річних) у розмірі 185 грн. 88 коп.
ТОВ «Агрофірма «Вісла» надало до районного суду відзив та письмові пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечувало. Стверджувало, що відповідач належним чином виконує умови договору щодо сплати орендної плати, та, зокрема, в рахунок орендної плати за 2017 рік відповідачем здійснено поштовий переказ коштів на суму 18 358 грн. 96 коп., а в рахунок орендної плати за 2018 рік – на суму 18 856 грн. 31 коп., що підтверджується відповідними списками згрупованих поштових переказів. Вказувало на те, що згідно інформації АТ «Укрпошта» щодо поштового переказу орендної плати за 2018 рік, позивачу було залишено повідомлення про надходження поштового відправлення в воротах паркану, оскільки в нього відсутня поштова скринька, та в подальшому поштовий переказ повернуто відповідачу у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не звернувся за ним протягом встановленого строку. Оскільки обов`язок з придбання, установки та утримання абонентської поштової скриньки закон покладає саме на власника житлового будинку, тобто адресата, то вказане виключає покладення ризиків, пов`язаних з неотриманням повідомлення про надходження поштового переказу на відповідача. 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2020 року позов задоволено частково.
Розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла», зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії №5 29 травня 2006 року за №040600500580. 
Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 2 147 грн. 58 коп., інфляційні втрати у розмірі 352 грн. 05 коп. та 3% річних у розмірі 185 грн. 88 коп.
У решті позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 959 грн. 64 коп. 
У стягненні витрат на правову допомогу відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Вісла», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду в частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким у задоволені названої позовної вимоги відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що саме позивач ухилявся від отримання орендної плати, штучно створюючи умови для розірвання оскаржуваного договору у судовому порядку.
Судове рішення в частині задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 відповідачем не оскаржується.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі. 
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведена відсутність його вини у порушенні зобов`язання щодо виплати орендної плати за договором оренди землі та взагалі не доведено внесення орендної плати у 2017 - 2018 роках включно, що є істотним порушенням умов договору оренди, оскільки позивач внаслідок такого порушення значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі – ЗК України), Цивільним кодексом України (далі – ЦК України), Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.
Відповідно до вимог ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності.
За ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14,18,20 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно ст.13 Закону України за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Відповідно до ст.15 Закону України орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є суттєвими умовами договору оренди землі.
Статтями 24,25 вищеназваного Закону України передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, останній зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.
За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Так, однією з найпоширеніших підстав розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість з орендної плати. За змістом статей 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами.
Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону України та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України є систематична несплата орендної плати.
Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2001 року є власником земельної ділянки площею 7.12 га з кадастровим номером 4820382600:08:000:0021, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с.45-46).
У 2005 році між  ОСОБА_1  та ТОВ «Агрофірма «Вісла» у простій письмовій формі укладено договір оренди землі, який не містить числа і місяця його укладення та зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 29 травня 2006 року за №040600500580, за умовами якого ОСОБА_1 надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку розміром 7.12 гектарів. Строк дії договору становив 10 років (том 1 а.с.41-42).
Пунктом 9 договору передбачено, що за користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1.7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 945 грн. 66 коп. Орендна плата здійснюється в грошовій або, за домовленістю сторін, відробітковій (послугами) чи натуральній (сільськогосподарській) формі.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляцій (п.10 договору).
Згідно п.11 договору орендна плата за звітний рік виплачується орендарем орендодавцю до 31 грудня звітного року. 
22 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» укладено додатковий договір №228 до договору оренди землі №228 від 29 травня 2006 року, відповідно до якого сторони внесли зміни до договору оренди землі, а саме: встановили строк дії договору терміном в 15 років та домовились, що розмір орендної плати з 01 січня 2008 року становить 2.5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і на дату укладення договору складає 1 439 грн. 26 коп. Вказаний додатковий договір пройшов державну реєстрацію у Арбузинському реєстраційному секторі №5 22 серпня 2007 року та йому було присвоєно реєстраційний номер 040700500385 (том 1 а.с.44).
14 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» укладено додатковий договір №212 до договору оренди землі №228 від 29 травня 2006 року відповідно до якого сторони внесли зміни до договору оренди землі, а саме: встановили строк дії договору терміном в 25 років та домовились, що розмір орендної плати становить 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і на дату укладення цього договору складає 2 367 грн. 71 коп. Як виняток, орендна плата за 2008 рік становить 3 791 грн. 71 коп. Орендна плата вноситься щорічно у грошовій або натуральній формі (продукцією, вирощеною орендодавцем). Також вказаним додатковим договором узгоджено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, розмір орендної плати переглядається 1 раз на 3 роки у передбачених цим договором випадках, а у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0.01 % несплаченої суми за кожний день прострочення (том 1 а.с.71).
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 січня 2019 року встановлено, що умови додаткового договору від 14 липня 2008 року не можна вважати чинними для сторін, оскільки він не містить даних про його реєстрацію (том 1 а.с.98-100).
Після подачі позову і під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було перераховано у рахунок орендної плати на платіжну картку позивача кошти у загальному розмірі 12 635 грн. (том 1 а.с.212,214-215).
Звертаючись з позовом, позивач посилався на порушення орендарем умов договору щодо оплати орендної плати, невиплату орендної плати за 2017 та 2018 роки, що вважав підставою для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням індексації, 3% річних та пені.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Крім того ст.651 ЦК України встановлено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Таким чином, розірвання договору оренди землі можливе на вимогу однієї із сторін в разі такого невиконання своїх обов`язків другою стороною, що є істотним, тобто завдає іншій стороні такої шкоди, яка унеможливлює та/або значною мірою перешкоджає досягненню нею цілей договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.
Іншим критерієм істотності порушення договору у законі зазначається термін «шкода», який слід тлумачити з урахуванням ч.2 ст.22 ЦК України, а істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору.
Відтак, суду належить встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.
Як встановив суд, згідно змісту п.11 договору оренди, укладеного сторонами, орендна плата за звітний рік виплачується орендарем орендодавцю до 31 грудня звітного року.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Таким чином, остаточний розрахунок зі сплати орендної плати ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь орендодавця ОСОБА_1 за умовами договору оренди повинен бути проведений не пізніше ніж 31 січня року, за який проводиться оплата.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.532 ЦК України якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться за місцем проживання кредитора.
Як вбачається зі змісту договору оренди, порядок та місце виконання орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати орендодавцю сторонами не встановлені.
Відтак належним місцем виконання зобов`язання зі сплати орендної плати є місце проживання позивача.
На виконання даного обов`язку відповідачем на адресу за місцем проживання позивача: село Новоселівка Арбузинський район Миколаївська область, на ім`я ОСОБА_1 здійснено поштовий переказ коштів в сумі 18 358 грн. 96 коп. в рахунок орендної плати за 2017 рік, згідно списку згрупованих поштових переказів відправника ТОВ «Агрофірма «Вісла» за формою №103-1 та квитанції про його оплату з відбитком календарного штемпеля від 24 вересня 2017 року (том 1 а.с.78-79). 
Згідно відповіді на запит представника позивача філією «Кіровоградська дирекція» АТ «Укрпошта» від 18 грудня 2019 року щодо виплати поштового переказу позивачу повідомлено, що інформацію про пересилання та доставку переказів за 2017 рік надати неможливо (том 1 а.с.198).
Також відповідачем на адресу за місцем проживання позивача на ім`я ОСОБА_1 здійснено поштовий переказ коштів в сумі 18 856 грн. 31 коп. в рахунок орендної плати за 2018 рік згідно списку згрупованих поштових переказів відправника ТОВ «Агрофірма «Вісла» за формою №103-1 та квитанції про його оплату з відбитком календарного штемпеля від 19 лютого 2019 року (том 1 а.с.129-131).
Факт здійснення даного переказу підтверджений також інформацією, наданою філією «Кіровоградська дирекція» АТ «Укрпошта» від 25 червня 2019 року №46/583, за якою зазначений переказ на ім`я позивача прийнятий 21 лютого 2019 року. Переказ повернуто на рахунок відправника 26 березня 2019 року. 
Згідно відповіді щодо виплати поштового переказу позивачу, повідомлено, що даний поштовий переказ 21 лютого 2019 року надійшов до ПВПЗ №10, в зону обслуговування якого входить село Новоселівка, та того ж дня виданий листоноші в доставку, але не виплачений в зв`язку з відсутністю адресата дома. Оскільки у адресата відсутня абонентська поштова скринька, повідомлення про надходження поштового переказу залишено у воротах паркану. Повторне повідомлення було залишене у воротах паркану 26 лютого 2019 року. Оскільки за одержанням даного переказу протягом встановленого терміну зберігання адресат не звернувся, переказ повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання. Щодо пересилання та доставки переказу за 2017 рік, то АТ «Укрпошта» відповідь надати не має можливості, у зв`язку із спливом строку для прийняття заяв (том 1 а.с.142-143).
Відповідно до відповіді Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 26 лютого 2020 року на території сільської ради нотаріус відсутній, а сільська рада не наділена правом приймати гроші у депозит.
Отже, проаналізувавши вказані докази, колегія суддів вважає, що такі докази підтверджують факт виконання відповідачем договірних зобов`язань та вчинення дій по внесенню орендної плати за 2017 та 2018 роки.
При цьому судом встановлено, що відповідачем дії з виплати орендної плати за 2017 рік вчинені у межах обумовленого сторонами строку виплати орендної плати (протилежного не встановлено), але порушено строк виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2018 рік, оскільки поштовий переказ грошових коштів здійснений ним 19 лютого 2019 року, тобто з порушенням передбаченого договором строку.
Встановивши на підставі належним чином оцінених доказі в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що сам по собі факт несвоєчасного відправлення поштового переказу на виплату орендної плати за 2018 рік не може бути підставою для розірвання договору, оскільки, по-перше, не створює систематичного порушення прав орендодавця, а по-друге, не є істотнім порушенням прав позивача, оскільки період прострочення виконання зобов`язання не є значним, а тому відсутні передбачені законом підстави для розірвання договору оренди землі.
Отже, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами систематичної несплати відповідачем орендної плати, оскільки відсутня вина ТОВ «Агрофірма «Вісла» у простроченні сплати орендної плати за 2017 рік.
Щодо наявності вини відповідача у систематичному порушенні зобов`язань з виплати орендної плати, слід зазначити наступне.
В силу ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частини 1, 2 ст. 613 ЦК України).
З матеріалів справи встановлено і таке не спростовано позивачем, що відповідачем вчинено реальні дії з виплати позивачу орендної плати за 2017-2018 роки, а тому відповідач не може вважатися таким, що прострочив. За такого, посилання позивача на те, що відповідачем не встановлювались причини неотримання переказу позивачем у 2017 році та судом такі обставини не встановлені, не заслуговують на увагу, не мають правового значення, оскільки не спростовують факт вчинення дій орендарем з виплати орендної плати за цей рік.
Навпаки, відповідачем надані докази того, що орендодавець не вчинив необхідних дій прийняття орендної плати (отримання поштового переказу).
Також, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт виплати неотриманої позивачем орендної плати під час розгляду справи у суді не свідчить про наявність підстав для розірвання договору оренди землі, а тому доводи в апеляційній скарзі про відсутність таких підстав є вірними.
Посилання позивача на те, що відповідач мав можливість перерахувати кошти (орендну плату) на його картковий рахунок, що він і зробив вже під час розгляду справи в суді, не мають правого значення для вирішення справи, оскільки не спростовують встановлені апеляційним судом обставини щодо вчинення відповідачем дій, направлених на виплату орендної плати за спірні роки. 
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги і заяву позивача від 16 листопада 2017 року про виплату орендної плати та перерахування коштів на його картковий рахунок, оскільки з її змісту убачається, що такі вимоги стосуються зовсім іншого договору оренди землі. 
Отже, оскільки суд першої інстанції, був іншої думки та не дав оцінку всім встановленим обставинам та наданим доказам, не спростував заперечення ТОВ «Агрофірма «Вісла», судове рішення в оскаржуваній частині не може вважатись законним та обґрунтованим, що згідно ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі.
Рішення суду в частині стягнення коштів сторонами не оскаржується, тому не було предметом апеляційного перегляду.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» – задовольнити. 
Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про розірвання договору оренди землі – відмовити.
В іншій частині судове рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                        П.П. Лисенко

                                                                       Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення 
складено 12 травня 2020 року