Постанова
Іменем України                                               
 
03 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 494/1192/16-ц
провадження № 61-41938св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого   -	Ступак О. В. (суддя-доповідач),	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю.,                	Олійник А. С.,                                   	
                                  Погрібного С. О.,                               Яремка В. В.,                                       
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Україна»,  
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Калараш А. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 квітня 2016 року приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Т-16-16 у напрямку смт Раухівка Березівського району Одеської області при повороті ліворуч з головної дороги на другорядну не надав перевагу автомобілю «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався у зустрічному напрямку на головній дорозі, у результаті чого допустив зіткнення з належним йому автомобілем. У результаті винних дій ОСОБА_2 його автомобілю завдано механічних пошкоджень, які згідно з висновком спеціаліста, складають загальну суму 151 772,77 грн. Крім того, у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) йому заподіяна також моральна шкода, розмір відшкодування якої він оцінює у 50 000,00 грн.
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути із відповідачів на його користь 151 772,77 грн на відшкодування майнової шкоди та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_2 на його користь витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1 500,00 грн, а також судові витрати. 
 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто у рівних частинах із ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 151 772,77 грн майнових збитків, 25 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у результаті ДТП, яка сталася із вини ОСОБА_2 , позивачу завдано майнової та моральної шкоди, обов`язок щодо відшкодування якої покладено у рівних частинах на ОСОБА_2 як винної у ДТП особи та ПАТ «СК «Україна» як страховика цивільно-правової відповідальності винної в ДТП особи. 
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 151 772,77 грн на відшкодування майнової шкоди у розмірі, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто із ПАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди. У задоволені інших вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням господарського суду порушено справу про банкрутство ПАТ «СК «Україна», чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування збитків за рахунок ліквідованої юридичної особи, тому обов`язок щодо відшкодування завданої позивачеві майнової шкоди у розмірі 151 772,77 грн покладається на ОСОБА_2 . Розмір відшкодування моральної шкоди із урахуванням характеру страждань позивача складає 2 000,00 грн.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Верховного Суду Коротуна В. М . від 20 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
21 вересня 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.
 
На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У серпні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити постанову апеляційної інстанції шляхом зменшення стягнутої із нього суми на відшкодування майнової шкоди.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «СК «Україна», а тому ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу лише різницю між розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, що складає 51 772,77 грн. 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.
 
Встановленні судами обставини 
 
Постановою Березівського районного суду Одеської області від 25 травня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та підданий адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на шість місяців.
 
Проведеним дослідженням відновлювального ремонту автомобіля «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлено, що із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу фактична вартість заподіяної майнової шкоди, спричиненої внаслідок винних дій ОСОБА_2 під час ДТП, становить 151 772,77 грн. 
 
19 березня 2016 року ОСОБА_2 уклав із ПАТ «СК «Україна» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на строк до 19 березня 2017 року з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну в розмірі 100 000,00 грн. 
 
Мотиви, із яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі  - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961 IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV ).
 
Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18).
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням господарського суду порушено справу про банкрутство ПрАТ «СК «Україна», чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування збитків за рахунок ліквідованої юридичної особи, тому обов`язок щодо відшкодування завданої позивачеві майнової шкоди у розмірі 151 772,77 грн покладається на ОСОБА_2 .
 
Верховний Суд не може погодитися із таким висновком апеляційного суду, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
 
Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 Закону № 1961 IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
 
Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Аналізуючи вказані норм права, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна на МТСБУ.
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що ПрАТ «СК «Україна» не є суб`єктом відповідальності за завдану  ОСОБА_2 майнову шкоду, є помилковим. 
 
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
 
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
 
Звернувшись до суду із позовом до ПрАТ «СК «Україна», позивач здійснив відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
 
Випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (МТСБУ), визначені в статті 32 Закону № 1961 IV. 
 
У цій справі судами не встановлено випадків, за існування яких у ПрАТ «СК «Україна» (МТСБУ) не виникає обов`язку із виплати страхового відшкодування позивачу. 
 
За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_2 , який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 
 
Враховуючи наведене, висновок суду апеляційної інстанції про стягнення із ОСОБА_2 як винної в ДТП особи на користь позивача всієї суми завданих майнових збитків є помилковим, оскільки обсяг відповідальності ОСОБА_2 обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Відповідно до укладеного між ПрАТ «СК «Україна» та ОСОБА_2 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 44) страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн; розмір франшизи складає 1 000,00 грн. 
 
Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції підлягає змінні шляхом зменшення стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів на відшкодування майнової шкоди із 151 772,77 грн до 52 772,77 грн (151 772,77 грн - 99 000,00 грн, де 99 000,00 грн - сума страхової виплати із урахуванням франшизи).   
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення із ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди та в частині стягнення із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, а тому суд касаційної інстанції не переглядає судове рішення у цій частині. 
 
Викладене дає підстави для висновку про те, що судом апеляційної інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів на відшкодування майнової шкоди шляхом зменшення стягнутої суми із 151 772,77 грн до 52 772,77 грн.
 
Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
 
Постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2018 року змінити шляхом зменшення стягнутої із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів на відшкодування майнової шкоди із 151 772,77 грн до 52 772,77 грн. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий	О. В. Ступак	
 	   	
Судді:	І. Ю. Гулейков 	
 	   	
 	А. С. Олійник 	
 	   	
 	С. О. Погрібний	
 	   	
 	В. В. Яремко