Ухвала
 
15 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 331/385/18
провадження № 61-8686ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за заявою державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про відстрочення виконання рішення суду,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», третя особа - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. Зазначала, що на виконання постанов Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 березня 2012 року у справі № 0811/508/12 та від 30 травня 2012 року у справі № 0811/1396/12 Головним управління Держгеокадастру в Запорізькій області видані накази № 136 від 29 грудня 2015 року, № 91 та № 92 від 21 червня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення трьох земельних ділянок для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства та випасу худоби із земель запасу та резерву на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. На підставі вказаних наказів у червні і липні 2016 року позивач уклала з відповідачем три договори на виготовлення проектів землеустрою, які останнім не виконуються. 

За таких обставин просила суд визнати протиправною бездіяльність ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо не виконання договорів № 632 від 01 липня 2016 року, № 613 від 24 червня 2016 року, № 615 від 24 червня 2016 року; зобов`язати відповідача виконати умови вказаних договорів, а саме виготовити три проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність згідно наказів ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 91 від 21 червня 2016 року, № 92 від 21 червня 2016 року, № 136 від 29 грудня 2015 року.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове - про задоволення позову.
 
Визнано протиправною бездіяльність ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Зобов`язано ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовити проекти землеустрою згідно наказів ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області: наказ від 21 червня 2016 року № 91 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель запасу та резерву, розташованих на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області в контурі №  517 і №  516 розміром на АДРЕСА_1 метрів довжини та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою; наказ від 21 червня 2016 року № 92  про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв в частині сіножатей, пасовищ (випасання худоби, багаторічних насаджень розташованої в кінці АДРЕСА_2 , тобто біля колгоспного двору площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж вул. Набережна та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно схеми села та землеустрою; наказ від 29 грудня 2015 року № 136 від 29 грудня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для передачі у власність безоплатно земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею орієнтовано 12 га із земель резерву та запасу, розташованих на території Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області біля с. Грізне в контурі №  516 і №  517 карти землеустрою.
У травні 2019 року ДП «Запорізький науково-дослідний проектний інститут землеустрою» в порядку статті 435 ЦПК України звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду з 09 травня 2019 року до 10 вересня 2020 року, посилаючись на те, що процес виконання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки у приватну власність потребує значного часу на його виготовлення, а надані замовником довідки з державної статистичної звітності про наявність земель втратили чинність.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 28 січня 2020 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року, в задоволенні заяви ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що по справі не встановлено підстав для розстрочення виконання рішення суду.
 
У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року, в частині стягнення судового збору.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
 
Згідно із частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відстроченні виконання рішення суду. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.
 
Відсутність передбаченого процесуальним законом права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у відстроченні виконання рішення суду унеможливлює відкриття касаційного провадження на постанову суду апеляційної інстанції за результатами її розгляду.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за заявою державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про відстрочення виконання рішення суду - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	  І. В. Литвиненко	
 	  І. М. Фаловська