ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004365 пров. № А/857/1489/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
представника позивача                                          Завади Т.Р.,
представника відповідача                                      Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Кравцівим О.Р.; складене у повному обсязі 27 грудня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.004365 за позовом Підприємства об`єднання громадян “Супер-Стиль” до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Підприємство об`єднання громадян “Супер-Стиль” (далі - ПОГ “Супер-Стиль”, Підприємство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості за №№: 
UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; 
UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200972/2 від 18.06.2019;
UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019;
UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 06.06.2019;
UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019;
UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019;
UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019;
UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019;
UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2 від 02.08.2019;
UA209000/2019/201243/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201485/2 від 20.09.2019;
UA209000/2019/201508/2 від 24.09.2019; UA209000/2019/201539/2 від 01.10.2019;
UA209000/2019/201557/2 від 07.10.2019; UA209000/2019/201690/2 від 29.10.2019;
UA209000/2019/201794/2 від 18.11.2019; UА209000/2019/201709/2 від 04.11.2019 (далі - Рішення про коригування митної вартості товарів).
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на виконання укладеного між ПОГ “Супер-Стиль” та “НМР Group” контракту щодо купівлі вживаних одягу, взуття, речей (секонд-хенд) при ввезенні вказаного вище товару на митну територію України та при митному оформленні подано усі необхідні первинні документи, що підтверджують його вартість. Однак, не погоджуючись із заявленою митною вартістю, відповідач прийняв оскаржувані Рішення про коригування митної вартості товарів. Зазначає, що у вказаних рішеннях не визначено - яких саме документів, визначених положеннями частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі – МК України) декларант не надав. Наведені в оскаржуваних Рішеннях про коригування митної вартості товарів причини неможливості визнання задекларованої вартості товару є формальними і такими, що не відповідають правилам заповнення рішень про коригування митної вартості. Також в оскаржуваних рішеннях відомості не стосуються числових значень митної вартості. При витребуванні відповідачем додаткових документів до митного оформлення відсутні вказівки - які саме документи не дають можливості встановити заявлену митну вартість. Відповідачем також необґрунтовано застосування саме резервного методу при визначенні митної вартості.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Галицької митниці Держмитслужби, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з порушенням норм матеріального права; за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, внаслідок чого вказане рішення повинне бути скасоване. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час здійснення митного контролю за поданими митними деклараціями, по яких прийнято спірні рішення про коригування митної вартості, було встановлено ряд невідповідностей, які вказані у цих рішеннях та запропоновано декларанту подати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Однак декларант додаткових документів не подав, у зв`язку з чим було відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.  Послідовно розглянувши можливість застосування методів визначення митної вартості, митниця встановила неможливість застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували наведені у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі митні декларації. Вважає, що оскаржені рішення про коригування митної  прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню. Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючому органу  позивач надав повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару. Всі платежі, які були здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю, позивачем підтверджені не були, а тому митна вартість не могла бути визначена за основним методом. Вказані обставини судом першої інстанції досліджені не були.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження від 04 лютого 2020 року проведено заміну Львівської митниці ДФС в порядку правонаступництва на Галицьку митницю Держмитслужби.

ПОГ «Супер-Стиль» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому вказало, що не погоджується із цією апеляційною скаргою, вважаючи її такою, що така суперечить нормам матеріального права, не узгоджується із фактичними обставинами справи. Зазначає, що на виконання положень МК України декларант подав усі обов`язкові документи для підтвердження задекларованої митної вартості. Посилання апелянта на те, що декларант не подав до митного оформлення основний документ, що підтверджує митну вартість - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, не знаходить свого підтвердження в законодавстві, адже МК України містить лише перелік документів, які підтверджують митну вартість товару, не виділяючи при цьому, який з них є «основним».
Вказує, що подані до митного оформлення документи не містять відомостей, які б свідчили про розбіжності в них чи мали ознаки їх підробки. Такі документи мали відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,  позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, шо передбачені ч.2 ст.5З МК України, а також те, шо подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч. 4 ст. 58 МК України. 
Вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив докази, що містяться в матеріалах справи, і дійшов правильного висновку. У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із зазначених вище підстав; просить її задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ПОГ “Супер-Стиль” зареєстроване як юридична особа 16.08.2018, ідентифікаційний № 42397574.

25.01.2019 позивач одержав комерційну пропозицію від компанії від HMP щодо несортованого вживаного одягу (категорії І, ІІ, ІІІ, знезаражений) за ціною 1,2 долара США; вживане взуття (категорії І, ІІ, ІІІ, знезаражене) за ціною 1,22 долара США; вживані пухові ковдри, штори, постільна білизна, несортовані (знезаражені) ціною 1,2 долара США. Умови поставки – СРТ (перевезення оплачене до) Київ.

30.01.2019 між ПОГ “Супер-Стиль” (покупець) та “НМР Group” (НМР Group Ltd) (продавець) укладено контракт № 1-SSHMP, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує вживані одяг, взуття, речі (секонд хенд). Кількість і асортимент товару зазначаються у інвойсі, як і ціни. Загальна сума контракту встановлюється у доларах США і складає суму вартості всіх інвойсів, що були виставлені та сплачені в межах терміну дії цього контракту. Датою поставки товару є дата закінчення митного оформлення та прибуття товару на адресу покупця. Товари підлягають поставці на митну територію України. Продавець поставляє покупцеві товар на умовах згідно з правилами INCOTERMS в редакції 2010 року, що зазначено у інвойсі. Платежі покупцем здійснюються в Євро або доларах США. Оплата за товар, проданий за цим контрактом, повинна здійснюватися переказом грошових коштів на рахунок продавця на умовах передоплати або за фактично поставлений товар. Передоплата за партію товару здійснюється на підставі інвойсу, виставленого продавцем.

Після придбання вказаного товару та поставки його на митну територію України позивачем для його митного оформлення подано ВМД ІМ 40 за №№: 
UA209140/2019/153948 від 24.06.2019;  UA209140/2019/153348 від 21.06.2019;
UA209140/2019/152373 від 19.06.2019;  UA209140/2019/152013 від 18.06.2019;
UA209140/2019/150834 від 13.06.2019;  UA209140/2019/150558 від 13.06.2019;
UA209140/2019/150593 від 13.06.2019;  UA209140/2019/148490 від 06.06.2019
UA209140/2019/147642 від 04.06.2019;   UA209140/2019/147381 від 03.06.2019;
UA209140/2019/147441 від 03.06.2019;   UA209140/2019/160562 від 15.07.2019;
UA209140/2019/156072 від 01.07.2019;   UA209140/2019/160473 від 15.07.2019;
UA209140/2019/162879 від 22.07.2019;   UA209140/2019/163242 від 23.07.2019;
UA209140/2019/165414 від 20.07.2019;   UA209140/2019/166613 від 02.08.2019;
UA209140/2019/166621 від 02.08.2019;   UA209140/2019/182996 від 20.09.2019;
UA209140/2019/184165 від 24.09.2019;   UA209140/2019/186755 від 01.10.2019;
UA209140/2019/188794 від 07.10.2019;   UA209140/2019/197124 від 29.10.2019;
UA209140/2019/204096 від 19.11.2019;   UA209140/2019/199076 від 04.11.2019.
Наведені декларації стосувалися митного оформлення товарів за кодами 6309000020 “Одяг, що був у використанні, для подальшого використання з текстильних матеріалів (SecondHand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 28 %”. Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD; за кодом 6309000010 “взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 28 %”. Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD; за кодом 6309000090 “Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 28 %”. Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD.

Позивач до митного оформлення разом із деклараціями надав митному органу документи, про які зазначено у графі 44 митних декларацій “Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи”, а також у доповненнях до вказаної графи, зокрема: сертифікати якості, рахунки-фактури, автотранспортні накладні; декларації про походження товару, зовнішньоекономічний договір № 1-SSHMP; заяву у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів, не підпадають під дію пунктів 6 – 33 Положення про контроль за транскордонними перевезеннями небезпечних відходів та їх утилізацією/видаленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2000 № 1120; сертифікати дезінфекції; копії митних декларацій країни відправлення.

Митна вартість заявлена за основним методом за ціною договору, а саме: 1,2 долара США за несортований вживаний одяг; 1,22 долара США за вживане взуття; 1,2 долара США за вживані пухові ковдри, штори, постільну білизну.

Львівська митниця ДФС шляхом формування електронного повідомлення відповідно до ч. 3-4 ст. 53 МК України запропонувала декларанту подати додаткові документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, зокрема: якщо рахунки сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації вказаного товару; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та кількісні характеристики товарів підготовлені експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прайс-листи,  переклади документів відповідно до ст. 254 МК України (щодо митних декларацій з серпня 2019). Також роз`яснено можливість надати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Позивач додаткових документів не надав.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю, Львівська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів, згідно з яким проведено коригування митної вартості за №№: 
UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200972/2 від 18.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201243/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201485/2 від 20.09.2019; UA209000/2019/201508/2 від 24.09.2019; UA209000/2019/201539/2 від 01.10.2019; UA209000/2019/201557/2 від 07.10.2019; UA209000/2019/201690/2 від 29.10.2019; UA209000/2019/201794/2    від    18.11.2019;     UА 209000/2019/201709/2   від    04.11.2019.
За змістом вказаних рішень за кодами товару 639000020, 6309000010 та 6309000090 встановлено вартість за одиницю 1,4401 долара США.

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості відповідач вказав, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у пунктах 2 - 3 ст. 53 МК України. За результатами контролю, проведеного на підставі ст. 54 МК України, виявлено зокрема, що:
- у фактурі відсутні відомості щодо термінів оплати, відповідно до п. 5.2 контракту (можлива передоплата), проте до митного оформлення жодного платіжного документу не додано (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200972/2 від 18.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201243/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201485/2 від 20.09.2019; UA209000/2019/201508/2 від 24.09.2019; UA209000/2019/201539/2 від 01.10.2019; UA209000/2019/201557/2 від 07.10.2019; UA209000/2019/201690/2 від 29.10.2019; UA209000/2019/201794/2    від    18.11.2019);
-          контракт не відповідає вимогам ст. 254 МК України та вимогам наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 201 від 06.09.2001 (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200972/2 від 18.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201243/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201485/2 від 20.09.2019; UA209000/2019/201508/2 від 24.09.2019; UA209000/2019/201539/2 від 01.10.2019; UA209000/2019/201557/2 від 07.10.2019; UA209000/2019/201690/2 від 29.10.2019; UA209000/2019/201794/2    від    18.11.2019;     UА209000/2019/201709/2    від   04.11.2019);
-          у фактурах відсутні відомості щодо умов оплати поставки товару відповідно до п. 3.1 контракту (мають бути зазначені у фактурі) (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200972/2 від 18.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019;           UА 209000/2019/201709/2   від     04.11.2019);
-          висновок експерта актуальний протягом лютого 2019 року, крім того, для порівняння експертом використано пропозиції по продажу товару, який в основному з ринку Китаю, хоча такий європейського походження (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200972/2 від 18.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201243/2 від 02.08.2019; UA209000/2019/201485/2 від 20.09.2019; UA209000/2019/201508/2 від 24.09.2019; UA209000/2019/201539/2 від 01.10.2019; UA209000/2019/201557/2 від 07.10.2019; UA209000/2019/201690/2 від 29.10.2019; UA209000/2019/201794/2    від    18.11.2019;     UА 209000/2019/201709/2    від  04.11.2019);
-          у графі СМR 3 місце розвантаження зазначено “Львів, Вінниця, Київ”, хоча умови поставки СРТ Київ, новий договір перевезення не укладався (UA209000/2019/201485/2 від 20.09.2019; UA209000/2019/201508/2 від 24.09.2019; UA209000/2019/201539/2 від 01.10.2019; UA209000/2019/201557/2 від 07.10.2019; UA209000/2019/201690/2 від 29.10.2019; UA209000/2019/201794/2 від 18.11.2019; UА 209000/2019/201709/2 від 04.11.2019);
-          у графі СМR 4 є виправлення, які завірені печаткою, яка відсутня у будь-яких документах (UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019);
-          у графі СМR 4 є місто завантаження. Однак не вказано країни (UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019);
-          у графі CMR 5 відсутній номер інвойсу, що суперечить вимогам Закону України “Про приєднання України до конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів” (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200952/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200953/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200906/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/200893/2 від 04.06.2019; UA209000/2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019);
-          у графі СМR 17 виправлений номер транспортного засобу ( НОМЕР_1 /2019/200876/2 від 03.06.2019; UA209000/2019/200884/2 від 03.06.2019); 
- поштовий індекс продавця НОМЕР_2 , зазначений у інвойсі, не належить адресі продавця (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2     від    02.08.2019;    UA209000/2019/201243/2     від  02.08.2019); 
- дата видачі сертифікату дезінфекції передують датам складення інвойсів (UA209000/2019/201021/2 від 24.06.2019; UA209000/2019/201007/2 від 21.06.2019; UA209000/2019/200988/2 від 19.06.2019; UA209000/2019/200957/2 від 13.06.2019; UA209000/2019/201142/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201050/2 від 01.07.2019; UA209000/2019/201135/2 від 15.07.2019; UA209000/2019/201191/2 від 22.07.2019; UA209000/2019/201197/2 від 23.07.2019; UA209000/2019/201230/2 від 30.07.2019; UA209000/2019/201242/2    від     02.08.2019;    UA209000/2019/201243/2     від  02.08.2019).

У оскаржуваних рішеннях вказано про проведення консультацій у порядку, передбаченому ст. 57 МК України, за підсумками яких декларантом на вимогу митного органу не надано додаткових документів.
Зазначено, що неможливо застосувати методи визначення митної вартості, зокрема, методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичності та подібні (аналогічні) товари, методи 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для визначення митної вартості відповідно до оскаржуваних рішень слугували митні декларації: UA209140/2019/0135715 від 25.04.2019; UA408150/2019/005433 від 13.03.2019; UA209140/2019/154266 від 25.06.2019; UA209140/2019/202882 від 15.11.2019.

Також Львівська митниця ДФС прийняла картки відмови в прийнятті митних декларацій.

Декларант звернувся до митниці у порядку, визначеному частиною сьомою статті 55 МК України про випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Вважаючи вказані рішення про коригування митної вартості товарів необґрунтованими, безпідставними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідач не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом (ціною договору). Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані зокрема: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
При цьому, митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.
Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.
Разом з тим, відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). 
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. 
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. 
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. 

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право зокрема:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. 
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. 
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. 
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод (стаття 64 МК України).

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Тобто, згідно норм МК України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 висловив правову позицію про те, що в силу частини другої статті 55 МК України та вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

А наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
А відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17 (провадження № К/9901/59766/18).

Згідно із пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, (графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості») посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Тобто, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Всупереч цьому, у графах 33 рішень «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості», джерелом інформації для коригування митної вартості вказані лише номери і дати митних декларацій: МД UA209140/2019/0135715 від 25.04.2019; МД  UA408150/2019/005433 від 13.03.2019; МД UA209140/2019/154266 від 25.06.2019. 
Необхідно звернути увагу, що до матеріалів справи такі декларації долучені не були.

Тобто, ці рішення не відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 55 МК України та Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15 вказав, що сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Крім того, у постанові від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України - прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на зазначене, формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення (зокрема, митних декларацій, на які покликався відповідач в оскаржуваних рішеннях і які були використані ним як джерело інформації для здійснення коригування) не може розцінюватися як заниження останнім митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за визначеним в декларації митної вартості основним методом та достатнім доказом для обґрунтування скоригованого відповідачем значення митної вартості.
У постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 суд вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Судом встановлено, що декларант формував показники митних декларацій, зокрема, митну вартість товару на підставі положень контракту 1-SSHMP від 30.01.2019 та відповідних інвойсів. Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних декларацій.
Зі змісту контракту 1-SSHMP від 30.01.2019 та наданих до митного оформлення інвойсів, встановлено умови поставки СPT відповідно до умов міжнародної торгівлі INCOTERMS, а тому вартість доставки включена у вартість самого товару.
Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів.
На підтвердження задекларованої митної вартості декларант надавав комерційну пропозицію, що передувала укладенню відповідного зовнішньоекономічного контракту від 25.01.2019, згідно з якою запропоновано такі ціни на придбання товарів: несортований вживаний одяг (категорії І,ІІ,ІІІ знезаражений) ціна 1,20 доларів США; вживане взуття (категорії І,ІІ,ІІІ знезаражений) ціна 1,22 долара США; вживані пухові ковдри, штори, постільна білизна не сортовані, (знезаражені) ціна 1,20 долара США. Умови поставки CPT Київ.
Також встановлено, що при поданні до митного оформлення цих декларацій позивач додав до них сертифікати якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспортні накладні, декларації походження товару, зовнішньоекономічний договір № 1-SSHMP, заяви про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікати дезінфекції, копії митних декларацій країни відправлення (долучені до частини декларацій).
Отже, декларант дотримав вимоги щодо подання усіх обов`язкових документів для підтвердження задекларованої митної вартості.

Дослідивши подані письмові докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що подані позивачем при митному оформленні відомості підтверджені документально та визначені кількісно, достовірність заявлених у при митному оформленні даних не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин купівлі-продажу відповідного товару за контрактом від 30.01.2019  або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними чи за своїм змістом не відповідають дійсним обставинам, про які вказав декларант.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що у фактурі терміни оплати не вказані, відсутні відомості щодо оплати умов поставки товару відповідно до п. 3.1 контракту, а також у п. 5.2. Контракту № 1-SSHMR від 30.01.2019 не визначено конкретних термінів оплати (можлива як передоплата, так і післяоплата), колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що у постанові від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 Верховний Суд вказував, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Крім того, пунктом 5.2 Контракту № 1-SSHMR від 30.01.2019 сторонами узгоджено, що оплата за товар, проданий за цим контрактом, повинна здійснюватися переказом грошових коштів на рахунок продавця на умовах передоплати або за фактично поставлений товар. Передоплата за партію товару здійснюється на підставі інвойсу, виставленого продавцем. 
Пункт 3.1 Контракту № 1-SSHMR від 30.01.2019 врегульовує відносини, що датою поставки товару є дата завершення митного оформлення та прибуття товару на адресу покупця. Товари підлягають поставці на митну територію України.
Як видно з умов цього контракту та наданих до митного оформлення інвойсів, встановлено умови поставки СРТ відповідно до умов міжнародної торгівлі INCOTERMS. Відповідно до наведених умов міжнародної торгівлі, Carriage Paid То (СРТ) - «Перевезення сплачене до» означає, що продавець сплачує фрахт за перевезення товару до вказаного місця призначення. Умови поставки СРТ мають на увазі, що продавець відвантажує товар заданий перевізнику, який безповоротно вивезе його через митницю за межі держави. Продавець береться оплатити всі рахунки по доставці товару на вказане місце призначення. При цьому за пошкодження, втрату вантажу, інші супутні витрати, які виникнуть після відвантаження вантажу перевізнику, відповідальність несе сам покупець. Відтак, оплата за поставку товару вже включена у вартість самого товару.
Як пояснив позивач, розрахунки за контрактом його сторони здійснювали за фактично поставлений товар (післяоплата).
Враховуючи, що умовами Контракту передбачено, що датою поставки товару є дата завершення митного оформлення та прибуття товару на адресу покупця, то на момент подання документів до митного оформлення оплата за товар здійснена не була, що виключало можливість позивача подати митному органу відповідні платіжні доручення.
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем до митного оформлення документів, що підтверджують митну вартість – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Також не може були обґрунтуванням неправильності визначення позивачем заявленої митної вартості покликання митного органу на недоліки у заповненні граф CMR, зокрема і те, що «у фактурі вказано адресу, зокрема поштовий індекс продавця НОМЕР_2 . Натомість на офіційному сайті Єврокомісії ec.europa.eu при пошуку за номером платника ПДВ вказується, що продавець НМР Group за тією ж адресою вказує поштовий індекс LV-2103. Використання онлайн-сервісів (зокрема googlemaps) також вказує на те, що індекс, зазначений у інвойсі, не належить вказаній адресі», оскільки, як вказують положення ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Отже, первинною основою для визначення митної вартості за угодою є "контрактна вартість", а також включення до контрактної вартості певних вигод, які можуть перейти від покупця до продавця у формі певних товарів чи послуг, а не в грошовій формі. У цих правовідносинах поштовий індекс самостійно не може впливати на визначення митної вартості імпортованих товарів та братися як основа для прийняття оскаржуваних рішень, так як уже було згадано, що поставка товару здійснювалася на умовах поставки СРТ.

Щодо зауважень до дати сертифікатів дезінфекції, то колегія суддів приймає до уваги пояснення позивача, що як проведення дезінфекції партії товару, так і її поставка здійснюється однією і тією ж фірмою, а саме НМР Group Ltd, що є стороною контракту № 1-SSHMP від 30.0,1.2019. Саме  ця фірма здійснює попередню підготовку товару до поставки, в тому числі здійснює його дезінфекцію та оформляє сертифікат дезінфекції. А видача інвойсу та присвоєння йому номеру здійснюється після досягнення домовленостей щодо поставки з конкретним покупцем, проте ці дії жодним чином не пов`язані часовими рамками з здійсненням дезінфекції партії товару та оформлення сертифікату дезінфекції. 
Відтак, вказані зауваження відповідача, які покладені в основу прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості та є доводами апеляційної скарги, не є такими, які впливають на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів, позаяк така підтверджується поданими відповідно до вимог статті 53 МК України документами, і вказані сертифікати не містить в собі відомостей, які б свідчили про розбіжності в поданих документах, ознаки їх підробки, відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

При цьому судом не встановлено, яким чином це може вплинути на правильність визначеної митної вартості імпортованого товару та/або унеможливить її визначення за основним методом. Загалом посилання митного органу на встановлені невідповідності числових обставин не може бути належною, достатньою та законною підставою для коригування митної вартості товарів, визначеної позивачем за основним методом.

З приводу покликань апелянта на те, що наданий декларантом на підтвердження задекларованої митної вартості товару висновок експерта № 19/1/053 від 21.02.2019 був актуальним протягом лютого 2019 року, стосується іншої поставки та здійснений без огляду майна, колегія суддів зазначає, що як пояснив позивач, такий складений на підставі запиту підприємства по договору № 1-SSHMP від 30.01.2019, яким встановлено, що “з урахуванням наданих документів значення вартості товару при ввезенні на митну територію України на умовах поставки контракту без врахування митних платежів та зборів, що поступає на митну територію України по контракту № 1-SSHMP від 30.01.2019 та інвойсу №58/02/2019 від 18.02.2019, станом на лютий 2019 року (на час проведення експертизи) може складати, USD без ПДВ/кг: одяг, що використовування (вживаний одяг І, ІІ, ІІІ кат.) не сортований дезінфікований 1,20; взуття, що використовувалось (вживане взуття І, ІІ, ІІІ кат.) дезінфіковане 1,22; вживані ковдри, фіранки, постільна білизна не сортовані, дезінфіковані 1,20. Водночас, відповідач не спростував покликання позивача на те, що цей експертний висновок складено за конкретним контрактом і стосується конкретного товару, а також враховуючи, що станом на час подання ВМД ситуація на ринку не змінювалася у зв`язку зі стабільністю курсу гривні, не зважаючи на те, що такий сформовано у лютому 2019 року, отже суд вважає, що такий може бути взятий за основу у спірних правовідносинах щодо визначення митної вартості товару та додатково підтвердити задекларовану митну вартість товарів за основним методом.

Щодо зауважень відповідача, що контракт наданий без перекладу, що суперечить вимогам статті 254 МК України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як передбачено статтю 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Відповідно до ст. 111 Статуту Організації Об`єднаних Націй цей Статут, китайський, французький, російський, англійський та іспанський тексти якого є рівно аутентичними, будуть зберігатися в архіві Уряду Сполучених Штатів Америки.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що російська мова (на якій складено Контракт) визнається та використовується у практичній діяльності світовою спільнотою, є іноземною мовою міжнародного спілкування.
Необхідно звернути увагу, що недоліки щодо невідповідності контракту ст. 254 МК України викладено лише в частині оскаржуваних рішень про коригування митної вартості. І як правильно вказав суд першої інстанції, така невідповідність не стосується митної вартості задекларованих товарів та не може бути підставою для прийняття спірних рішень митного органу.

Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то такі висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак відповідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 таке не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що подані до митного оформлення документи сукупно дають змогу ідентифікувати спірні товарні партії та містять достатні відомості про складові їх митної вартості. А зазначені митним органом підстави для сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості є необґрунтованими, як і висновки про ненадання позивачем всіх необхідних додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатніми для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Крім того, варто зауважити, що митним органом було порушено процедуру застосування другорядних методів із застосуванням консультацій з декларантом згідно вимог статті 57 МК України, хоча таких насправді проведено не було і жодних підтверджень на спростування цих аргументів відповідачем не надано. Застосовуючи резервний метод із посиланням лише на норми МК України без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, на переконання колегії суддів, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих митним органом спірних рішень, а тому такі підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписами частини другої статті 77 КАС України, не довів обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості імпортованого товару, інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, а надані позивачем документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митних деклараціях.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.004365 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 13 травня 2020 року.