ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2020 року 
Київ
справа №814/78/16
адміністративне провадження №К/9901/25858/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 (суддя - Середа О.Ф.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 (головуючий суддя - Шляхтицький О.І., судді: Запорожан Д.В., Романішин В.Л.) у справі №814/78/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕХМЕТ» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕХМЕТ» (далі - ТОВ «НВП «ТЕХМЕТ») звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд зобов`язати Державну податкову інспекцію у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва) внести в облікову картку платника податків ТОВ НВП «Техмет» відомості про відсутність податкового боргу з податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 1  154 769, 00 грн. та його фактичну сплату.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2016, залишеною без змін ухвалою  Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016, позов задоволено.
При прийнятті зазначених судових рішень суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов`язань у строк, встановлений законом, та у сумах самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності, оскільки  направлення позивачем до обслуговуючого банку належним чином оформлених платіжних доручень на оплату обов`язкових платежів та зборів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та допустимими діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов`язання. Платник податків не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у процесі сплати та перерахування податків до бюджету.
Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2016, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначає, що фактичною сплатою грошового зобов`язання вважається зарахування коштів на відповідний рахунок органу державного казначейства.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи прийняті у справі судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, позивачем до обслуговуючого банку - ПАТ «Златобанк» було подано платіжне доручення №3 від 12.02.2015 на сплату податку на прибуток за 2014 рік  у сумі 1 154 769, 00грн., яке останнім зареєстровано згідно штемпелю банка 13.02.2015.
Відповідно до умов договору №1757-ЮЛ від 29.10.2010 по обслуговуванню поточного рахунку та пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ПАТ «Златобанк» зобов`язаний був виконати це доручення не пізніше наступного робочого дня.
На момент подання повивачем платіжного доручення №3 від 12.02.2015 суму 1154769,00 грн. залишок коштів на його поточному рахунку дорівнював                 2050963,44 грн., що підтверджується копією виписки банку з особового рахунку від 08.12.2014 та від 01.01.2015, та копією Довідки банку на підтвердження стану рахунків від 30.01.2015. Отже, необхідні кошти на рахунку дня проведення платежу були в наявності.
Проте, в порушення норм законодавства України та умов договору про обслуговування поточного рахунку від 29.10.2010 №1757-ЮЛ ПАТ «Златобанк» вказаний платіж не провів, а платіжне доручення від 12.02.2015 №3 з відміткою про причину невиконання платежу позивачу не повернув.
Листом № 90 від 07.12.2015. позивач звернувся до відповідача з проханням внести зміни в облікову картку платника податків ТОВ «НВП «ТЕХМЕТ» про відсутність податкового боргу зі сплати податку на прибуток за 2014 рік у сумі 1 154 769, 00 грн. та надання Довідки про відсутність заборгованості перед бюджетом.
ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області листом № 3353/10/14-03-25-026 від 10.12.2015. відмовила позивачу, пославшись на те, що у нього відсутні правові підстави для внесення змін до облікової картки платника податків у частині скасування податкового боргу.
Крім цього, судами з`ясовано та вбачається з матеріалів справи, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.06.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 478-25 від 30.03.2015 про сплату податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 1 154 769,00 грн. з підстав відсутності вини платника в порушенні строків перерахування податку, оскільки кошти не зараховані до державного бюджету (податкового органу) з вини виключно банківської установи, в якій обслуговувався платник.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі                      № 814/3169/15 від 17.11.2015 відмовлено ДПІ у Центральному районі                             м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області у стягненні заборгованості зі сплати податку на прибуток за 2014 рік у розмірі 1 154 769, 00 грн. у зв`язку з відсутністю правових підстав для стягнення коштів з позивача.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Загальні засади функціонування платіжних систем в Україні та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначається Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно із пунктом 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 8.1 статті 8 наведеного Закону передбачено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно із пунктом 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відтак направлення позивачем до свого банку належним чином оформлених платіжних вимог на оплату податкових платежів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними та необхідними діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов`язання.

У свою чергу, організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та інших платежів, визначена у Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 № 751/28881 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Приписами пункту 3 розділу 1 Порядку передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Зі змісту пункту 1 розділу 2 Порядку вбачається, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Пунктом 1 розділу 3 Порядку передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Відповідно до пункту 2 розділу 3 Порядку оперативний облік надходжень також здійснюється за єдиним внеском на підставі документів, визначених Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.02.2016 № 54, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.03.2016 № 330/28460, а саме: відомостей про рух страхових коштів на аналітичних рахунках 3719, відкритих на ім`я органів ДФС, у вигляді технологічного файла @E; виписок з рахунків 3719, відкритих на ім`я головних управлінь ДФС, у вигляді електронного реєстру розрахункових документів та у паперовому - на якому проставляється штамп відповідного органу Казначейства; звітів про надходження страхових коштів на рахунки 3719, відкриті на ім`я головних управлінь ДФС та на ім`я органів ДФС; оборотно-сальдової відомості за аналітичними рахунками 3719, відкритими на ім`я головних управлінь ДФС.

Таким чином, з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету контролюючі органи відкривають платнику податків інтегровані картки, за якими відображається стан розрахунків платника з бюджетом. Відомості про сплату податкових зобов`язань платниками податків обліковуються у таких картках за даними електронних реєстрів розрахункових документів. А умовою, з якою законодавство пов`язує відображення в інтегрованій картці платника факту надходження грошових коштів в рахунок сплати податкового зобов`язання є отримання від Державної казначейської служби України підтвердження про зарахування грошових коштів на відповідний рахунок.

Враховуючи відсутність даних про зарахування грошових коштів на рахунок органів Державної казначейської служби України, відповідач правомірно не відобразив дані щодо сплати податку на прибуток в інтегрованій картці платника - позивача, а тому протиправна бездіяльність з боку відповідача відсутня.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, а відтак їх рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі                                             м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду