ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року	Львів	Справа № 500/81/20 пров. № А/857/4512/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року (судді Осташ А.В. ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль) у справі №500/81/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.01.2020 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просить з урахування заяви від 20.01.2020 визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі №199752/03 від 10.09.2019, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років у зв`язку з звільненням з роботи по досягненню 65-річного віку, зобов`язати відповідача здійснити з 12.06.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-60зп від 22.08.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат; виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», зобов`язати відповідача здійснити з 02.01.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №02 судово-економічної експертизи судового експерта від 15.01.2020, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, викладене в листі №199752/03 від 10.09.2019, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років у зв`язку з звільненням з роботи по досягненню 65-річного віку. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 12.06.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-60зп від 22.08.2019 року, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 02.01.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №02 судово-економічної експертизи судового експерта від 15.01.2020, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
04.06.2020 ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач з вересня 2001 року є пенсіонером органів прокуратури, якій призначена пенсія за вислугою років згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», як пенсіонер перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві, їй призначено пенсію за вислугою років довічно, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ у діючій на час призначення пенсії редакції вказаного Закону у розмірі 90% від суми заробітної плати, а також 28.09.2001 видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 (аркуш справи 23).
У відповідності до наказу Генерального прокурора України №495-ц від 10.06.2019, позивач звільнена з посади заступника начальника відділу представництва інтересів дітей та держави в судах, захисту їх прав при виконанні судових рішень управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10 червня 2019 року, у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень прокурора (аркуш справи 29).
23 серпня 2019 року, у зв`язку зі звільненням з роботи з органів прокуратури з 11 червня 2019 року, у зв`язку з досягненням 65-ти років, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві з письмовою заявою встановленого зразка про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років, до якої додала документи, які підтверджують право на відповідний перерахунок за посадою «заступник начальника відділу Генеральної прокуратури України», зокрема, довідку №18-60зп від 22.08.2019 року про розмір заробітної плати, яка видана Генеральною прокуратурою України для пред`явлення до Пенсійного фонду України; додаток до вказаної довідки; завірену Генеральною прокуратурою України копію трудової книжки; копію наказу Генерального прокурора України №495-ц від 10.06.2019 року про звільнення. Вказана заява була зареєстрована Відповідачем 23.08.2019 року за №94470 (аркуш справи 27).
Рішенням №199752/03 від 10.09.2019 Головного Управління Пенсійного фонду України у місті Києві позивачу відмовлено у проведенні перерахунку раніше призначеної їй пенсії за вислугою років, з зазначенням того, що для цього відсутні законні підстави для перерахунку та вказано, що «відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-YIII з 01.06.2015 втратили чинність норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з викладеним, з 01.06.2015 призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами не перераховуються» (аркуш справи 28).
Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернулася до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивачеві пенсія за вислугою років призначена на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, частина перша якої встановлювала, що «прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку».
Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам визначались частиною 12 статті 50-1 Закону, відповідно до якої обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII (пункт 5 Прикінцевих положень) визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до окремих Законів України, у томі числі за Законом України «Про прокуратуру».
15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.
Статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 №1697-VII передбачене пенсійне забезпечення працівників прокуратури. Відповідно до частини другої цієї статті пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Ураховуючи наведене, внесені пізніше прийнятими Законами зміни до статті, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, зменшили раніше встановлений розмір пенсії у відсотках – до 60%.
Крім того, відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, №1697-VII (в редакції Законів України №911-VІІІ від 24.12.2015 та №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Однак, як слідує з пунктів 1 та 2 Прикінцевих положень Закону України №911-VІІІ від 24.12.2015, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.
З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не входить, так як у даних правовідносинах має місце перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років у зв`язку з звільненням з органів прокуратури по досягненню граничного віку пенсіонеру, а не призначення пенсії вперше. 
Ураховуючи те, що позивач вже є пенсіонером з 2001 року і пенсія їй була призначена на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», тому до розміру пенсії останньої не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII. 
Аналогічна правова позиція сформована також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №360/1428/17 (адміністративне провадження №К/9901/17860/18), за результатами перегляду в касаційному порядку справи за позовом пенсіонера, який отримує пенсію за вислугу років, а саме – «дія положень Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо визначення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року (згідно із п. 2 Прикінцевих положень цього Закону)».
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на перерахунок раніше призначеної їй пенсії за вислугою років без обмеження її максимальним розміром.
При вирішенні питання про застосування закону в часі (стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ  та стаття 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII), суд виходить з наступного.
Згідно з статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. 
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
Відповідно до частин першої та третьої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
В рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).
Відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Пенсійне забезпечення громадян України, у тому числі порядок призначення, виплати, перерахунку пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.
Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих раніше було визначено статтею 50-1 Закону №1789-XII.
Приписи статті 50-1 Закону №1789-XII, на підставі яких позивачці призначено пенсію, передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. 
Таким чином, законодавством, на підставі якого позивачці призначена пенсія за вислугою років, було встановлено право осіб, яким органами Пенсійного Фонду України призначена пенсія згідно Закону України «Про прокуратуру», на її перерахунок.
Положеннями частин тринадцятої, двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, що набрав чинності 15 липня 2015 року, які діяли на час звернення позивача за перерахунком пенсії – 23.08.2019, передбачено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами; умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
На час спірних правовідносин зазначені умови і порядок перерахунку вже призначених пенсій працівникам прокуратури визначено не було.
Отже, чинним на момент звернення позивача до відповідача – 23.08.2019, законодавством передбачена можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а відтак - встановлене право позивача, яка отримує раніше призначену їй відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» пенсію за вислугу років, на її перерахунок за певних умов та в порядку, які на той час Урядом України не були визначені.
При цьому норми статті 50-1 Закону №1789-XII, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України - з набранням чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року).
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 26 грудня 2014 року №76-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону, у тому числі щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
На момент виникнення спірних відносин – 10.09.2019, дата прийняття відповідачем рішення про відмову позивачці у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури України з 12.06.2019, наведений обов`язок Кабінетом Міністрів України виконаний не був, умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України визначено не було.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року у справі №826/15466/16 за позовом до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, яке залишено в силі після перегляду Верховним Судом на підставі постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.08.2019, бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невиконання пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 26 грудня 2014 року №76-VIII визнана протиправною; зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
З урахуванням обставин справи та висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №826/15466/16, суд приходить до висновку, що не визначення у відповідності з Законом Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку раніше призначених пенсій, не могло бути підставою для відмови громадянину, якому пенсія вже призначена раніше, у перерахунку пенсії.
Такого самого висновку дійшов і Верховний Суд у прийнятому 15 лютого 2018 року Рішенні у зразковій справі №820/6514/17.
Враховуючи висновки, що викладені вище, у тому числі у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 вересня 2014 року, наведені вище обставини у даних спірних правовідносинах розцінюються судом як невиправдане втручання з боку Держави у право позивача.
Так, за наведених вище обставин, на час спірних правовідносин позивач мав та має право на перерахунок пенсії відповідно до умов та порядку, які повинні були бути визначені Кабінетом Міністрів України ще в січні 2015 року, однак і на момент її звернення за перерахунком пенсії – 23.08.2019 визначені не були, що і призвело до оспорювання в судовому порядку рішення про відмову у такому перерахунку.
Суд приходить до висновку, що відсутність нормотворчої ініціативи з боку Держави не може бути передумовою для порушення прав людини на отримання пенсії, а також, що не визначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку раніше призначених пенсій, не може бути підставою для відмови позивачці у реалізації наявного у неї права на перерахунок раніше призначеної пенсії, так як маючи відповідне право на перерахунок пенсії та перебуваючи в стані невизначеності внаслідок тривалої бездіяльності компетентного державного органу, позивач не може реалізувати своє право, яке визначене законом. 
На думку суду ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії на підставі статті 86 діючого на сьогодні Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, як мала відповідне право раніше, з моменту призначення їй пенсії на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ. 
Відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 26 грудня 2014 року №76-VIII, яка набула чинності з 25 квітня 2015 року, що діяла на момент звернення позивача, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі №826/8546/18 за позовом до Кабінету Міністрів України, третіх осіб на стороні Відповідача, які не заявляють самостійних вимог – Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 та залишено в силі після перегляду колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі постанови Верховного Суду від 24.04.2019, бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це було передбачено частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», визнана протиправною та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. 
Зазначене судове рішення Кабінетом Міністрів України залишилось не виконаним, таким чином за бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка визнана рішенням суду від 07.11.2018 у справі №826/8546/18 протиправною, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначені не були, а тому в законодавстві України на момент звернення позивача до відповідача створена прогалина в правовому регулюванні окремих відносин пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури в частині забезпечення права відповідної категорії осіб на перерахунок раніше призначеної пенсії. 
Частиною 6 статті 7 КАС України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовуються для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування. 
Прогалина в правовому регулюванні відносин традиційно вважається одним із найпоширеніших видів юридичних дефектів. Відсутність необхідного юридичного правила розмикає систему права та законодавства, знижує її узгодженість і, як наслідок, ефективність правового регулювання.
Для подолання прогалин, зазвичай, використовують такі засоби, як аналогія закону й аналогія права. В основі аналогії закону й аналогії права лежить логічний прийом аналогії: ідеї права, що вже реалізовані в одному місці закону, за допомогою застосування правила рівності узагальнюються і таким чином поширюють сферу свого застосування і на інші випадки
А тому, при вирішенні даного спору вважає за можливе застосувати Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за тієї підстави, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, прирівнює службу у прокуратурі, як правоохоронному органі держави до служби у військових формуваннях та інших правоохоронних органах держави, які забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції,  охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. 
Так, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, встановлено, що з метою перерахунку призначеної пенсії до Управління пенсійного фонду подається заява встановленого зразка.
За приписами пунктів 2, 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі - Порядок №45) на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що реалізація позивачем наявного у неї права на перерахунок раніше призначеної їй пенсії за вислугою років має бути здійснена відповідачем на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з застосуванням принципу аналогії закону, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» від 13 лютого 2008 рок №45, за дотримання таких вимог, як звернення до управління пенсійного фонду з відповідною заявою встановленого зразка та подання документів, які підтверджують розмір заробітної плати за відповідною посадою.
Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділи здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, підготовляють документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Вони по суті є органами державної виконавчої влади і суб`єктами владних повноважень, а тому відповідно до вимог статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Водночас і Європейський суд з прав людини у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) зазначив, що у зв`язку зі сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. На зазначене рішення послався також і Верховний Суд у Рішенні від 15.02.2018 у зразковій справі №820/6514/17 (п.36 Рішення).
Оскільки позивач, постійно працюючи в органах прокуратури України, сплачувала передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, тому дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії можуть вважатися, з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, втручанням у її право на мирне володіння майном - пенсією.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Таким чином, відмовляючи позивачці у перерахунку пенсії за вислугою років, у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури України по досягненні нею 65-річного віку, відповідач порушив соціальні права і свободи позивачки, а саме гарантоване їй та наявне у неї право на перерахунок пенсії, в зв`язку з чим рішення відповідача №199752/03 від 10.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років з 12.06.2019 року визнається судом протиправним та скасовується.
Вирішуючи позовні вимоги щодо проведення перерахунку пенсії з 12.06.2019, суд виходить з того, що наказом Генерального прокурора України №495-ц від 10.06.2019, позивачка звільнена з посади заступника начальника відділу представництва інтересів дітей та держави в судах, захисту їх прав при виконанні судових рішень управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 11 червня 2019 року у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень прокурора.
Право на звернення за перерахунком пенсії у позивачки виникло з 12.06.2019 за тих підстав, що позивачка має право на перерахунок пенсії за вислугою років, у зв`язку зі звільненням з роботи з органів прокуратури України. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Тобто, враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства, позивачка набула право на перерахунок раніше призначеної їй пенсії з дати звільнення, тобто з 12.06.2019. 
Вирішуючи позовні вимоги щодо проведення позивачці перерахунку пенсії з 01.01.2020, суд враховує, що з 25.09.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким були внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру», зокрема, до статті 81 Закону, у відповідності з якими були підвищені розміри посадових окладів працівників органів прокуратури України. Так, у відповідності з зазначеним Законом розмір посадового окладу заступника начальника відділу Генеральної прокуратури становить 1,17-1,1 посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури, який становить 1,3 посадового окладу прокурора окружної прокуратури, який, у свою чергу, становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня поточного 2020 календарного року в розмірі 2102 грн., відповідно позивачка, яка на момент звільнення з органів прокуратури України обіймала посаду заступника начальника відділу представництва інтересів дітей та держави в судах, захисту їх прав при виконанні судових рішень управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України набула з 01.01.2020 року право на перерахунок пенсії з підстав, визначених рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 року, у відповідності з яким частина 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, а саме:
« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців...».
Тобто, враховуючи вищенаведені норми діючого на даний час законодавства, відповідачем має бути проведено перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років також з 01.01.2020. 
Надаючи оцінку правовідносинам щодо визначення розміру заробітної плати позивачки, з якої відповідачем має бути проведено перерахунок пенсії, суд виходить з наявних у матеріалах справи документів, які визнає письмовими доказами, а саме: довідки Генеральної прокуратури України №18-60зп від 22.08.2019 про заробітну плату ОСОБА_1 , додатку до неї №18-60зп від 22.08.2019 про заробітну плату; висновок судово-економічної експертизи №02 від 15.01.2020. 
При цьому, дослідивши наявний у справі висновок судово-економічної експертизи №02 від 15.01.2020, суд визнає його належним та допустимим доказом у даній справі, яким підтверджується розмір заробітної плати ОСОБА_1 станом на 02.01.2020 для перерахунку пенсії, що спростовує доводи апелянта в цій частині, адже згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
Колегія суддів вважає, що висновок судово-економічної експертизи №02 від 15.01.2020 який визнається судом належним та допустимим доказом у даній справі, підтверджує визначений розмір заробітної плати позивача для перерахунку пенсії.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугою років та зобов`язує відповідача здійснити з 12.06.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-60зп від 22.08.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, а також здійснити з 02.01.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №02 судово-економічної експертизи судового експерта від 15.01.2020, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. 
Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не спростував правомірності вимог позивача, а також тверджень останнього про протиправність його рішення в питанні, що стосується обов`язку проведення перерахунку пенсії за вислугою років.
Зокрема, відмовляючи позивачці у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури України відповідач у своєму листі №199752/03 від 10.09.2019 на адресу позивачки вказує, що їй відмовлено у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років з причин того, що «відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-YIII з 01.06.2015 втратили чинність норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з викладеним, з 01.06.2015 призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами не перераховуються».
Однак, згідно частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та визнана неконституційною з 13.12.2019 року, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавили позивачки права на перерахунок раніше призначеної пенсії, яке їй було гарантоване статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру №1789-ХІІ при призначенні пенсії, а зазначене право вона мала і на момент виникнення спірних правовідносин у відповідності до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», що підтвердив Конституційний Суд України у прийнятому 13.12.2019 Рішенні.
За таких обставин відповідачем при прийнятті рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачці не було дотримано вимог чинного пенсійного законодавства, у зв`язку з чим порушено її конституційні права.
Суд констатує, що на момент звернення позивачки до відповідача чинною є стаття 86 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає наявність права у позивачки на перерахунок раніше призначеної їй пенсії, а тому зміни до законодавства не позбавили позивачку права на перерахунок раніше, у 2001 році, призначеної пенсії.
На час звернення позивачки за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було, при цьому вказана бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII, судом - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року та постановою Верховного Суду від 24.04.2019 року, - визнана протиправною.
Суд враховує, що на сьогодні Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Вказаним Рішенням з 13.12.2019 Конституційним Судом України встановлено наступний порядок виконання цього Рішення, який діє:
- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Верховний Суд України у постанові від 01 липня 2014 року у справі №21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Згідно абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі №500/81/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            М.А. Пліш
Повний текст постанови складено 15.06.2020