Дата документу 26.02.2020 Справа № 310/9979/15

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 310/9979/15 Головуючий у 1-й інстанції: Ревуцький С.І.
Провадження №22-ц/807/157/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
26 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткова І.В., Бєлової А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 50009541, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 254 560,80 грн, що еквівалентно 31 200 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля «Volkswagen Tiguan», номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску. Також ТОВ «Порше Мобіліті» було надано відповідачу додатковий кредит в сумі 85 914,25 грн, що еквівалентно 10 530 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням  ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором 09 квітня 2015 року Товариством було направлено на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати суми заборгованості в розмірі 527 532,92 грн, що еквівалентно 22 450,12 доларам США, однак поштове відправлення повернулося з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Станом на 29 вересня 2015 року у   ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 679 938,06 грн, з яких: 544 236,33 грн - заборгованість за кредитом, 54 189,67 грн - за штрафом, 2 493,92 грн - за пенею, 6 327,85 грн - три проценти річних, 16 906,13 грн - інфляційні втрати, 16 200 грн - збитки, 33 794,96 грн - заборгованість за додатковим кредитом, 1 249,05 грн - пеня за додатковим кредитом, 374,72 грн - три проценти річних за додатковим кредитом, 4 136,70 грн - інфляційні витрати за додатковим кредитом. Враховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з відповідачrb на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що 03 липня 2013 року між нею та Товариством було укладено кредитний договір № 50009541. Однак графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною зазначеного договору, було підписано лише 04 липня 2013 року. Вказане свідчить про те, що на час укладення оспорюваного правочину сторони не досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а також - про наявність з боку ТОВ «Порше Мобіліті» нечесної підприємницької діяльності. Крім того, через залежність загальної вартості кредиту та розміру щомісячних платежів від курсу іноземної валюти вона не мала можливості дізнатися про орієнтовну сукупну вартість кредиту, у зв`язку з чим умови кредитного договору є неконкретними та несправедливими відносно неї як споживача фінансових послуг. Враховуючи викладене,   ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 03 липня 2013 року № 50009541.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року в задоволенні зустрічного позову відмовлено, а первісний позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2013 року № 50009541 в розмірі 659 975,35 грн, з яких: 544 236,33 грн - заборгованість за кредитом, 54 189,67 грн - за штрафом, 2 493,92 грн - за пенею, 6 327,85 грн - три проценти річних, 13 172,15 грн - інфляційні втрати, 33 794,96 грн - заборгованість за додатковим кредитом, 1 249,05 грн - пеня за додатковим кредитом, 374,72 грн - три проценти річних за додатковим кредитом, 4 136,70 грн - інфляційні витрати за додатковим кредитом. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.  

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті», зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

         Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір є недійсним в зв`язку з тим, що графік погашення кредиту не надавався позичальнику в момент підписання основних умов договору, що свідчить про невідповідність правочину ст. 203 ЦК України, та є договором, який укладено з використанням нечесної підприємницької практики. Графік погашення кредиту мав підписуватися сторонами одночасно з кредитним договором, оскільки є його невід`ємною частиною.  Зазначене вказує на те, що в неї була відсутня інформація щодо сукупної вартості кредиту та на час укладення угоди між сторонами не були погодженні всі істотні умови. Місцевий суд не дав належної оцінки розрахунку заборгованості у взаємозв`язку з умовами оспорюваного правочину. Заборгованість за тілом кредиту не підлягала коригуванню в залежності від курсу долара США, оскільки повинна обчислюватися за обмінним курсом іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору. Крім того, суди необґрунтовано стягнули заборгованість за додатковим кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення між нею та страховою компанією договору страхування та перерахування ТОВ «Порше Мобіліті» на користь страховика відповідних платежів. Право кредитора на стягнення штрафу виникає лише після направлення на адресу позичальника вимоги, оформленої згідно з пунктами 3.3, 8.3 загальних умов кредитування. Однак позивачем не надано доказів на підтвердження виконання вказаних умов договору і судами ця обставина не перевірена. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня. Під час виставляння рахунків позивачем самостійно коригувалися всі платежі за кредитним договором відповідно до офіційного курсу долара США станом на час подання цього позову. Зазначене свідчить про те, що судами не встановлено, чи виникли у Товариства втрати у зв`язку із знеціненням гривні. 

У листопаді 2016 року  ТОВ «Порше Мобіліті» подало заперечення на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який перевірив їх та спростував відповідним висновком. Факт досягнення згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору підтверджується підписанням сторонами цього правочину разом з його складовими частинами. На час укладення кредитного договору діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але кредитор не був позбавлений права надати, а позичальник отримати споживчий кредит у гривнях з визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти. Товариство неодноразово направляло на адресу позичальника листи про порушення нею зобов`язання, у зв`язку з чим набуло право на стягнення штрафу на підставі пункту 8.3 загальних умов кредитування. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Твердження відповідача про безпідставність нарахування інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки ці втрати розраховувалися на платежі, визначенні у гривнях, а не в доларах США.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року в частині вирішення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», про визнання недійсним кредитного договору залишено без змін.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року справу прийтяно Запорізьким апеляційним судом до свого провадження.
Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині вирішення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору не переглядається апеляційним судом, оскільки рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року, яким було відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, було залишено без змін в цій частині Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення   в частині вирішення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованіссть рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За положенням п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право сккасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скксування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає..

Задовольняючи частково первісний позов, Бердянський міськрайонний суд Запорізької області виходив з того, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1  виникли кредитні правовідносини, сторони погодили істотні умови кредитного договору щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту, пенею, штрафами та трьома процентами річних є обґрунтованими. Поряд з цим суд вважав, що позов у частині стягнення інфляційних втрат на підставі ст. 625  ЦК України підлягає частковому задоволенню - лише щодо нарахування цих втрат на грошові суми, на які кредитором не було здійснено перерахунок з урахуванням еквівалента до іноземної валюти. В задоволенні позову в частині стягнення збитків у розмірі 16 200 грн суд відмовив, так як вказана сума складається з витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет застави, що не є предметом спору в цій справі, та витрат, понесених на правову допомогу, що фактично є судовими витратами, а не збитками в розумінні статті 22 ЦК України. 

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися у повній мірі виходячи з наступного.

Судом установлено, що 03 липня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50009541, який складається з цього договору, загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 254 560,80 грн, що еквівалентно 31 200 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля «Volkswagen Tiguan», номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску. При цьому кредитний договір та загальні умови кредитування були підписані сторонами 03 липня 2016 року, а графік погашення кредиту - 04 липня 2016 року.
Також ТОВ «Порше Мобіліті» надало відповідачу додатковий кредит в сумі 85 914,25 грн, що еквівалентно 10 530 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 1.4.1 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, надання кредиту здійснюється починаючи з дати укладення цього договору. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з рахунку компанії відповідно до умов кредитного договору, за якими кредит надається на придбання автомобіля шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна».

Після погодження сторонами всіх істотних умов, у тому числі після погодження та підписання графіка погашення кредиту Товариство перерахувало на рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» грошові кошти за транспортний засіб, що підтверджується платіжним дорученням від 15 липня 2013 року № 50003639.

Підписавши загальні умови кредитування, позичальник підтвердила, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило її з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору.

За наданим Товариством розрахунком станом на 29 вересня 2015 року у  ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 679938,06 грн, з яких: 544 236,33 грн - заборгованість за кредитом, 54 189,67 грн - за штрафом, 2 493,92 грн - за пенею, 6 327,85 грн - три проценти річних, 16 906,13 грн - інфляційні втрати, 16 200 грн - збитки, 33 794,96 грн - заборгованість за додатковим кредитом, 1 249,05 грн - пеня за додатковим кредитом, 374,72 грн - три проценти річних за додатковим кредитом, 4 136,70 грн - інфляційні витрати за додатковим кредитом. 

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

         Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша та друга статті 533 ЦК України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що національна валюта України є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте вони не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань у національній валюті України з посиланням на еквівалент суми зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 57 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час подачі позовної заяви) передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. 
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Згідно з частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Подібні положення містять статті 12, 76, 77, 81 чинної редакції ЦПК України.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 міститься правовий висновок про те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту згідно з виставленими Товариством рахунками у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі (Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»), до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; для розрахунку використовується обмінний курс, дійсний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Згідно з пунктом 8.3 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, за кожен випадок порушення позичальником умов пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро або 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі (Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»), на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро або 25 доларів США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати, та у розмірі еквіваленту 25 Євро або 30 доларів СШАв українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з січня 2015 року, ОСОБА_1 перестала виконувати свої зобов`язання за договором, не сплативши кредитні платежі за січень, лютий, березень 2015 року.

Відповідно до рахунку № 00238108 від 14.01.2015 року несплата щомісячного платежу: за січень 2015 року становитть 10779.58 грн., за лютий 2015 року відповідно до рахунку № 00241280 від 02.02.2015 року становить 13357.05 грн, за березень 2015 року відповідно до рахунку № 00247654 від 06.03.2015 року становить 16531.00 грн. Отже станом на 29 вересня 2015 року заборгованість відповідачки перед позивачем за несплаченими платежами становить на загальну суму 40667.53 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості наданого на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року вбачається, що станом на момент подання позовної заяви, на 29 вересня 2015 року, сума кредиту за договором, за виключенням заборгованості протягом січня, лютого, березня 2015 року становить еквівалент 22450.12 доларів США, що відповідно до обмінного курсу валют – 21.599 грн. дол. США «Креді Агріколь Банк» чинного станом на 28 вересня 2015 року складає 484900.14 грн.

Таким чином, сума основного боргу ОСОБА_1 за договором станом на 29 вересня 2015 року ( подання позовної заяви) складає 525567.67 грн (40667.53+ 484900.14).
На спростування зазначеної суми заборгованості відповідачкою не надано ніяких доказів. 
Відповідно до п. 8.1 договору, у разі порушення терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту позичальник сплачує пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості.
Згідно розрахунку заборговності наданого позивачем пеня становить 2493.92 грн та 1249.05 грн. за додатковим кредитом відповідно, яка нарахована до спливу строку кредитування.
Розрахунок заборгованості щодо сплати пені відповідачкою не спростовано.
Отже, вищезазначена сума основного боргу та пені підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості основного боргу та пені узгоджується з умовами кредитного договору. 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» не мало права на стягнення штрафів у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження направлення на адресу позичальника вимог, оформлених згідно з пунктом 8.3 загальних умов кредитування, тому загальна сума штрафів, яка відповідно до розрахунку заборгованості становить 54189.67 грн не підлягає стягненню з відповідачки.
Судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в частині задоволення позовних вимог у вигляді стягнення збитків в сумі 16200.00 грн, оскільки вони складаються з витрат щодо звернення стягнення на предмет застави, що не є предметом спору по справі, що розглядається, та не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» посилалося на те, що узв`язку з неналежним виконанням   ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором 09 квітня 2015 року їй було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати суми заборгованості у розмірі 527532,92 грн, що еквівалентно 22450,12 доларам США, однак поштове відправлення повернулося з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з пунктом 3.3 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні), протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не було отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18).
Так, Верховний Суд України у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 зазначив, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання визначеного у гривнях.

Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що інфляційні витрати були нараховані виключно на рахунки в українських гривнях, які не були сплачені до 15 – го числа відповідного місяця, як це встановлео п. 1.4.2 Договору та Графіком погашення кредиту, тобто до прострочених платежів, на які позивачем не застосований перерахунок з урахуванням еквіваленту до іноземної валюти.
З огляду на зазначене, інфляційні витрати, які були нараховані позивачем, відповідно до розрахунку заборгованості становлять 13172.15 грн за основним кредитом та 4136 грн за додатковим кредитом, на думку колегії суддів, підлягають стягненню, оскільки нараховані на визначені рахунки у гривні на відповідну дату, та не були своєчасно сплачені відповідачкою протягом тривалого строку, а отже знецінились внаслідок інфляційний процесів.

Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 219/9911/16 ц.
       Три проценти річних за основним кредитом в розмірі 6327.85 грн та за додатковим кредимтом в розмірі 374.72 грн також підлягають стягненню з відповідачки відповідно до  ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення основного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобілітті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у визначеному судом першої інстанції обсязі не можна вважати законним та огрунтованим, тому воно підлягає скасуваанню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, тобто у розмірі 587 116.31 грн.
В іншій частині основного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобілітті» до ОСОБА_1 слід відмовити з вищезазначених підстав.
Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини справи та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду. При цьому, не погоджуючись з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідачка не вказала, якими доказами спростовується наданий позивачем розрахунок.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
      Оскільки судом апеляційної  інстанції ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог частково, то з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Порше Мобіліті» необхілдно стягнути  судовий збір за подання до суду позовної заяви в розмірі 8580.40 грн.
За подання апеляційної скарги з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1924.84 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376,381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у цій справі в частині вирішення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборговааність за кредитним договором від 03 липня 2013 року № 50009541 в розмірі 587 116.31 грн з яких: 525 567.67 грн – заборгованість за кредитом, 2493.92 грн - за пенею, 6327.85 грн – три проценти річних, 13172.15 грн – інфляційні втрати, 33794.95 грн – заборгованістть за додатковим кредитом, 1249.05 грн - пеня за додатким кредитом, 374.72 грн - три проценти річних за додатковим кредитом, 4136 грн – інфляційні втрати за додатковим кредитом .
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судовий збір в розмірі 8580. 40 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1924.84 грн 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повна постанова складена 04 березня 2019 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Кочеткова І.В.