Ухвала
 
28 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 161/1077/19
провадження № 51 – 1991 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 та 
ОСОБА_5 – адвоката ОСОБА_6 , на вирок Волинського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018030000000371,
встановив:
У касаційній скарзі представник потерпілих порушив питання про перевірку вказаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; обґрунтування цих вимог із зазначенням того, 
у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Проте ОСОБА_6 подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що представник потерпілих 
ОСОБА_6 не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням та вважає його незаконними  у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. 
Проте, посилаючись у касаційній скарзі на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, ОСОБА_6 своїх тверджень належним чином не обґрунтовує та не наводить доводів щодо явної несправедливості призначеного ОСОБА_7 покарання 
з огляду на положення ст. 414 КПК, які б можна було визнати беззаперечними підставами для зміни або скасування судових рішень на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, прохання представника потерпілих щодо результатів розгляду поданої касаційної скарги, не узгоджується з вимогами ст. 436 КПК, та з урахуванням 
положень ст. 437 КПК, виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції, оскільки ОСОБА_6 просить змінити вирок суду апеляційної інстанції та призначити ОСОБА_7 суворіше покарання.
За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 , надавши строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без руху 
і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_8                                    ОСОБА_3