П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6165/19	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року (суддя Свида Л.І., м. Одеса, повний текст рішення складений 26 березня 2020 року) про відмову у задоволенні заяви про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України в Одеській області щодо затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/6861/15 від 09.07.2019 року - з поновлення позивача в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 07.11.2015 року;
- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/6861/15 від 09.07.2019 року про поновлення на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 в розмірі 12329,20 грн., встановити строк для подачі звіту про виконання судового рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області (Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/6861/15 від 09.07.2019 року про поновлення на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 у розмірі 6768,44 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору, та в подальшому ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Таким чином рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі №420/6165/19 набрало законної сили 17 лютого 2020 року та на його виконання позивачу був виданий виконавчий лист.

17.03.2020 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (Ліквідаційну комісію) подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі №420/6165/19.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (Ліквідаційну комісію) подати звіт про виконання судового рішення у справі №420/6165/19 від 09.12.2019 року було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що ГУМВС України в Одеській області допустило протиправну бездіяльність щодо невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року по адміністративній справі №420/6165/19, в результаті чого позивач позбавлений права на справедливий судовий захист, який полягає у відновленні порушеного права на працю, на оплату праці, на своєчасне одержання винагороди за працю, на середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду №815/6861/15 про поновлення на посаді, на належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили, на право мирно володіти своїм майном.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Питання вирішено судом першої інстанції в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви позивача в порядку ст. 382 КАС України суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вказаної заяви.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).
Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).
Хоча, за деяких обставин виконання рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).
У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).
Згідно ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (справа "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland).
Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справах "Кудла проти Польщі", "Вассерман проти Росії").
У справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).
Процедура виконання судового рішення, у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.
Відповідно до пп. 1 п. 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Частиною 1 ст. 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, згідно з якою встановити судовий контроль за виконанням судового рішення згідно ст. 382 КАС України можливо як під час ухвалення судового рішення, так і вже після ухвалення рішення по справі, що підтверджується ухвалами Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. по справі №800/592/17 та від 05.07.2018 р. по справі №206/3911/17 та постановою Верховного Суду від 18.04.2019 р. по справі №286/766/17.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником доведено факт тривалого невиконання рішення суду на момент звернення із заявою від 17.03.2020 року (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року набрало законної сили 17.02.2020 року та на його виконання позивачу був виданий виконавчий лист).
Відомості щодо виконання вказаного судового рішення на момент апеляційного розгляду також відсутні.
Колегія суддів враховуючи принцип верховенства права, його застосування відповідно до практики ЄСПЛ та правову позицію Верховного Суду, вважає наявними підстави для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення, так як наявні належні, допустимі, достатні та достовірні докази, що відповідач не виконує судове рішення, яке набуло законної сили, протягом тривалого строку, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби, але не виключає встановлення судового контролю за виконанням рішення за наявністю факту невиконання судового рішення, так як право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення, яке набуло законної сили, а особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про встановлення судового контролю порушено норми процесуального права, наслідком чого є скасування ухвали суду першої інстанції із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Постановити ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення - задовольнити.
Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подати до Одеського окружного адміністративного суду у 10-денний строк з дня отримання цієї постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2020 року звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року по справі №420/6165/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов