ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2020 року 
Київ

справа №1.380.2019.004760
адміністративне провадження №К/9901/31780/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач          Гусак М.  Б.,
судді Білоус О.  В., Гімон М.  М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (суддя Сасевич О.  М.) та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року (судді Нос С.  П., Обрізко І.  М., Шевчук С.  М.) у справі №  1.380.2019.004760 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

УСТАНОВИЛА:

Головне управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) звернулося до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року заяву ГУ ДПС у Львівській області залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви, шляхом подання до суду документа про сплату судового збору та належних доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала заяву про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

На виконання вимог цієї ухвали ГУ ДПС у Львівській області подало копію наказу Державної податкової служби України від 30 липня 2019 року №64-о «Про покладення виконання обов`язків на Кресяка В.  В.» та клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року відмовлено у задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовження строків на усунення недоліків, заяву ГУ ДПС у Львівській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімал Трейдінг» повернуто заявнику.

ГУ ДПС у Львівській області оскаржило ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.

На виконання вимог цієї ухвали ГУ ДПС у Львівській області подано клопотання про продовження строків для усунення недоліків апеляційної скарги. 

Ухвалою від 21 жовтня 2019 року Восьмий апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви ГУ ДПС у Львівській області про продовження строків для усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційну скаргу повернув скаржнику.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Львівській області звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №826/4553/17 (К/9901/38123/18) зазначає, що подання органу Державної фіскальної служби, передбачене статтею 283 КАС України не є об`єктом справляння судового збору. 

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, ухвалені у справі судові рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 242 КАС України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Спір у цій справі відноситься до категорії термінових адміністративних справ, розгляд яких здійснюється у порядку, передбаченому §2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України.

Частина перша статті 269 КАС України передбачає, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Подана до суду органом доходів і зборів заява про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є особливою формою позовної заяви.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За змістом частини першої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; апеляційної скарги.

Таким чином, сплата судового збору здійснюється за подання до суду як позовної заяви, так і іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, а отже і апеляційної скарги у цій категорії справ.

Серед визначених у частині другій статті 3 Закону № 3674-VI заяв (в тому числі і позовних) та скарг, за подання яких судовий збір не справляється, відсутня заява органу доходів і зборів про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.

Крім того, органи доходів і зборів не належать до суб`єктів, визначених у статті 5 Закону № 3674-VI, звільнених від сплати судового збору.

Системний аналіз вищенаведених положень у сукупності дає підстави для висновку про те, що умовою реалізації права органу доходів і зборів на подання до суду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у порядку, встановленому статтею 283 КАС України, є долучення до такої заяви, а отже, і до апеляційної скарги, поданої на судове рішення в такій категорії справ, документа про сплату судового збору.

За правилами пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається, зокрема документ про сплату судового збору.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених  статтею 296  цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169  цього Кодексу (частина друга статті 298 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у визначений такою ухвалою строк є підставою для постановлення судом ухвали про повернення апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене, висновок апеляційного суду щодо необхідності повернення апеляційної скарги у зв`язку з неусуненням недоліків у встановлений ухвалою про залишення її без руху строк, є таким, що відповідає правильному застосуванню положень пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання контролюючого органу на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності сплати судового збору за подання органом доходів і зборів заяви у категорії термінових адміністративних справ правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 грудня 2018 року у справі 826/4553/17 (К/9901/38123/18), оскільки спірні правовідносини у справі, за наслідками розгляду якої ухвалене зазначене судове рішення, виникли за іншого нормативно-правового регулювання.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зі змісту частини другої статті 328 КАС України вбачається, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) після їх перегляду в апеляційному порядку. 

Частиною 1 статті 350 КАС України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 350, 356, 359 КАС України, 

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М.  Б. Гусак

Судді:                                                                                                     О.  В. Білоус

                                                                                                    М.  М. Гімон