П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/3667/19-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В. М.
Суддя-доповідач:  Шидловський В.Б. 
22 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Совгири Д. І.  Матохнюка Д.Б. 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
до суду надійшли матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, позовні вимоги задовольнити повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовляючи в надані дозволу на розробку документації щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з відсутністю згоди землекористувача, порушив вимоги ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.
Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, 15.04.2019 року позивач звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просив надати йому дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, за кадастровим номером: 0523980300:04:000:0318 (загальна площа:14,5905 га), орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Олександрівка Томашпільського району Вінницькій області.
До вказаного клопотання позивачем додано викопіювання з Публічної кадастрової карти України з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.
Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області наказом №2-7178/15-19-СГ від 13.05.2019 року відмовило позивачу у наданні такого дозволу. Обґрунтовуючи відмову відповідачем було зазначено, що земельна ділянка перебуває в користуванні ОСОБА_2 , згідно договору оренди землі від 22.05.2014 року, номер запису про інше речове право 5739426, для ведення фермерського господарства та у зв`язку із відсутністю згоди землекористувача, обов`язковість якої передбачена ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся з позовом до суду.
Постановляючи це рішення, суд першої інстанції констатував неналежне оформлення клопотання, наявність невідповідності місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки клопотання подано із долученням графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки з іншим цільовим призначенням (для ведення фермерського господарства), натомість в клопотанні зазначено для ведення особистого селянського господарства., а тому суд першої інстанції вважав відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою правомірною та такою, що відповідає вичерпним підставам, визначеними частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
В силу положень п."а" ч.3 ст.22 Земельного кодексу України (ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Порядок набуття права на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.
Згідно із ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частина 5 ст.116 ЗК України визначає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Таким чином, безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, допускається виключно після припинення користування такими особами земельними ділянками.
За змістом частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб, повинні додати до свого клопотання погодження відповідного землекористувача.
Отже, зазначене погодження є обов`язковим у випадку якщо безоплатна приватизація стосується тих земельних ділянок державної чи комунальної власності, що перебувають у користуванні інших громадян або юридичних осіб і їх право користування не припинено у визначеному законом порядку.
Як вбачається зі змісту наказу від 13.05.2019 року №2-7178/15-19-СГ та наступних пояснень, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0523980300:04:000:0318, частину якої бажає отримати позивач, відповідно до договору оренди землі від 22.05.2014 року, номер запису про інше речове право 5739426 перебуває в оренді гр. ОСОБА_2 .
Листом від 23.04.2019 року № КО-7099/0-0.35-426/146-19 відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі повідомив відповідача про те, що на земельну ділянку з кадастровим номером: 523980300:04:000:0318 наявні відомості про її оренду. Договір оренди зареєстрований 22.04.2014 року терміном дії на 7 року, орендар ОСОБА_2 . Дата закінчення терміну договору 09.04.2021 рік.
Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою  ґрунтується  не  на дефектах графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки з іншим цільовим призначенням (для ведення фермерського господарства), натомість в клопотанні зазначено для ведення особистого селянського господарства.
Підставою для прийнятого рішення відповідач вказав, що земельна ділянка перебуває в користуванні ОСОБА_2 , згідно договору оренди землі від 22.05.2014 року, номер запису про інше речове право 5739426, для ведення фермерського господарства та у зв`язку із відсутністю згоди землекористувача, обов`язковість якої передбачена ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.
Отже, основним питанням, яке постало перед судом, це надання оцінки підставам відмови у наданні позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
Проте суд першої інстанції не досліджував та не перевіряв правомірності та обґрунтованості конкретної підстави, з якої відповідач не надав дозвіл на розробку документації із землеустрою. Зазначені обставини входять до предмету доказування. Відмовляючи в позові, суд обмежився лише фактом неналежного оформлення клопотання.
Разом із тим, земельна ділянка з кадастровим номером: 523980300:04:000:0318 перебуває в оренді. Договір оренди зареєстрований 22.04.2014 року терміном дії на 7 року, орендар ОСОБА_2 . Дата закінчення терміну договору 09.04.2021 рік.
Звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність для ведення особистого селянського господарства, позивач не надав погодження землекористувача цієї земельної ділянки.
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, надання дозволу на розробку документації із землеустрою у межах земельної ділянки за кадастровим номером 523980300:04:000:0318 може вплинути на права щодо такої земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 , як законного користувача - орендаря такої земельної ділянки, що узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду при розгляді аналогічних категорій справ. Зокрема Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а зазначив, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалі або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.06.2019 по справі № 804/4435/16.
Щодо доводів апелянта в частині неврахування інших висновків Верховного Суду та висновку Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 32/563, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом договору оренди за умови досягнення сторонами згоди щодо умов такого договору, колегія суддів зазначає, що в правовідносинах передбачених позиціями на, які посилається апелянт земельні ділянки не обтяжені правом користування іншою особою, а тому мають враховуватись лише з урахуванням даної обставини.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана відмова відповідача є правомірною, а підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки обставинам справи, а тому оскаржене рішення суду слід змінити, змінивши його мотивувальну частину наведеними мотивами відмови в задоволенні адміністративного позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича задовольнити  частково.
          Рішення  Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду. 
          
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Матохнюк Д.Б.