ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/2164/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Тіса" - не з`яв., 
відповідача - публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" - Лобаня Д.М., 

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції"  (далі - Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення ліквідації Банку 
на рішення господарського суду Одеської області від 23.10.2019  (головуючий суддя - Погребна К.Ф., судді Цісельський О.В. і Шаратов Ю.А.) та
постанову  Південно-Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 (головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді Діброва Г.І. і Ярош А.І.)
зі справи № 916/2164/18
за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Тіса" (далі - Товариство)
до         Банку  в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації Банку 
про         визнання договорів іпотеки припиненими.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
1. Позов було подано про визнання  припиненими договору іпотеки від 11.09.2012, оформленого на бланках ВРТ №№392168-392171, та договору іпотеки від 11.09.2012, оформленого на бланках ВРТ №№392176-392179.
2. Позов обґрунтовано  виконанням позивачем усіх зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою банку, в зв`язку з чим забезпечені іпотекою зобов`язання є "припиненими виконанням".      
3. У подальшому Товариством подано "уточнену позовну заяву", згідно з якою воно просило суд визнати припиненими: договір іпотеки від 11.09.2012, укладений Банком і Товариством, який зареєстрований у реєстрі за № 2177 (далі - Договір іпотеки-1); договір іпотеки від 11.09.2012, укладений Банком і Товариством, який зареєстрований у реєстрі за № 2175  (далі - Договір іпотеки-2).

Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Рішенням господарського суду Одеської області від 23.10.2019, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020: позов задоволено; визнано припиненими Договір іпотеки-1 і Договір іпотеки-2; стягнуто з Банку в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації на користь Товариства судовий збір у сумі 3 524 грн. 

5. Рішення  та постанову мотивовано тим, що з огляду на встановлення судом факту припинення основного зобов`язання за кредитним договором від 11.09.2012 № 1002/251/24 (далі - Кредитний договір) суд дійшов висновку про те, що зазначені договори іпотеки є припиненими на підставі статей 3, 17 Закону України "Про іпотеку".  

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

6. У касаційній скарзі до Верховного Суду відповідач, зазначаючи про незаконність оскаржуваних судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням ними норм процесуального права, просить: скасувати вказані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи; ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у справі. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Висновки попередніх судових інстанцій про належне виконання Товариством умов Кредитного договору зроблено з неправомірним застосуванням вимог норм матеріального права, а саме: статей 525, 526, 264, 573, частини другої статті 589, статей 598, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); статей 174, 179, 188 Господарського кодексу України; частин четвертої, п`ятої статті 3, частини першої статті 7, частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку". Факт неналежного виконання умов Кредитного договору та наявності боргу визнаний  самим позивачем і встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили. 

8. Судами неправильно, з порушенням норм матеріального права, визнано допустимим доказом висновок судово-економічної експертизи у справі.

9.  Судом першої інстанції допущено і апеляційним господарським судом не усунуто порушення норм процесуального права, а саме статей 2, 86, частин третьої та п`ятої статті 99, статей 234, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).  

Доводи іншого учасника справи

10. Відзив на касаційну скаргу не надходив. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Банком і Товариством було укладено Кредитний договір (з подальшими змінами), за яким Банк відкрив Товариству кредитну лінію й видав кредит; ліміт кредитної лінії складає еквівалент 3 500 000 грн., і кредитна лінія відкривається на строк до 28.02.2014 включно. 
12. На забезпечення вимог кредитодавця за Кредитним договором сторони уклали Іпотечний договір - 1 та Іпотечний договір - 2, за умовами яких, зокрема:

- предметом іпотеки було визначено нерухоме майно у вигляді різних будівель та споруд;

- ці договори забезпечують вимогу іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору та усіх додаткових угод до нього;

- право іпотеки та, відповідно, й ці договори припиняють чинність, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою. 

13.  У матеріалах справи наявні: довідка, видана Банком, яка підтверджує, що за Товариством не враховується заборгованість за кредитом, наданим згідно з Кредитним договором, та за нарахованими за кредитом відсотками; платіжні доручення на підтвердження сплати позивачем заборгованості за Кредитним договором у загальній сумі  3 500 000 грн. та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

14. Місцевим господарським судом для з`ясування припинення  основного зобов`язання за Кредитним договором було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Інституту судових експертиз та аудиту.
У висновку судового експерта зазначено, що: 
" Згідно альтернативного розрахунку заборгованості ТОВ "Тіса" перед ПАТ "ЧБРР" за кредитним договором №1002/251/24 від 11.09.2012 року, станом на 30.04.2014 року, відповідно до умов кредитного договору №1002/251/24 від 11.09.2012 року, з урахуванням додаткових угод до нього та згідно наявних первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, встановлено наступне: за Варіантом 1 (розрахунок здійснено при умові, що процентна ставка за весь період становить 19,00% (17,92%+1,08%)) - сума боргу ТОВ "Tіса" перед ПАТ "ЧБРР" за нарахованими відсотками складає 668,68 грн. (Додаток №1 рядок 52 ст.24 Експертизи); за Варіантом 2 (розрахунок здійснено при умові, що процентна ставка за весь час є змінною (UIRD UAH 6 m + 1,08%) та змінюється після перебігу кожних 6-ти місяців) - заборгованість ТОВ "Тіса" перед ПАТ "ЧБРР" відсутня, але наявна переплата ТОВ "Тіса" за нарахованими відсотками у сумі 7 755, 81 грн. (Додаток №2 рядок 527 ст. 24 Експертизи)";
"В межах наданих матеріалів справи, станом на 30.04.2014р. сплата ТОВ "Тіса" грошових коштів на користь ПАР "ЧБРР" згідно кредитного договору №1002/251/24 від 11.09.2012р., встановлена у розмірі 3      862      264,14 грн, у тому числі: погашення кредиту (основного боргу) у сумі 3      500      000 грн.; погашення нарахованих відсотків у сумі 362      264,14 грн."
15. Відповідач не надав суду доказів на спростування висновку судової експертизи, а також розрахунку розміру  наявної у позивача (на думку відповідача) заборгованості за Кредитним договором, мотивуючи це відсутністю документів. Не подано й доказів наявності порушень з боку судового експерта чи експертної установи. 
16. Судом апеляційної інстанції зазначено про неприйняття доводів відповідача про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що  предметом спору в іншій справі №916/436/18 були ті ж самі кредитний та іпотечні договори, оскільки в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у згаданій справі зазначено, що позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду за захистом свого порушеного права з іншим предметом позову, при цьому вірно обравши спосіб захисту, та з підтвердженням належними та допустимими доказами виконання основного зобов`язання як підстави для припинення обтяження нерухомого майна іпотекою.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА

17. Цивільний кодекс України: 

частини перша і друга статті 509:

- зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 

стаття 526:   

- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін;

частина перша статті 598:

- зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом;  

частина перша статті 626: 

- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; 

частина перша статті 593: 

- право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

18. Закон України "Про іпотеку": 

частина п`ята статті 3:

- іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору; 

частини перша, третя статті 17: 

- іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. 

19. Господарський процесуальний кодекс України: 

частина друга статті 4:
- юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду;

стаття 13:
- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша);
- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя);

частина перша статті 74:
- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

стаття 76:
- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша);

- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга);

стаття 79:
- наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина перша);

- питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга);

стаття 300:
- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша);

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

20. Суди попередніх інстанцій, здійснивши належним чином оцінку наявних у матеріалах справи доказів, встановили фактичні обставини припинення основного зобов`язання за Кредитним договором, на забезпечення якого було укладено  Договір іпотеки -1 та Договір іпотеки - 2, у зв`язку з чим дійшли висновку, що згадані договори іпотеки є припиненими на підставі статей 3, 17 Закону України "Про іпотеку". 

Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують. 

21. Посилаючись у касаційній скарзі на низку норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про іпотеку", відповідач не обґрунтував неправильного застосування відповідних норм судами попередніх інстанцій. Натомість його доводи  стосуються встановлених цими судовими інстанціями фактичних обставин і незгоди із здійсненою судами оцінкою доказів зі справи. Проте перевірка відповідних доводів, з огляду на імперативні приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України, які також наведено в пункті 19 цієї постанови, перебуває поза визначеними даними приписами межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Вирішення питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, з урахуванням викладеного також становило виключну прерогативу попередніх судових інстанцій, які здійснювали це відповідно до свого внутрішнього переконання.

22. Аргументи касаційної скарги стосовно того, що судами попередніх інстанцій в основу оскаржуваних судових рішень покладено недопустимий доказ - висновок експерта судово-економічної експертизи та що судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень не враховано висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/436/18, вже належним чином спростовано судом апеляційної інстанції з посиланням на відповідні обставини справи, про що зазначено у пунктах 15, 16 цієї постанови. 
23. Посилання  скаржника на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 916/1009/19 за позовом СФГ "Світлана" до ПАТ "ЧБРР" та до ТОВ "Боспор-Інвест" про визнання припиненими зобов`язань позивача за кредитним договором та визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором,  не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з даної справи з огляду на таке.
Залишаючи без змін постанову Південно - Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 та рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2019 у справі №   916/1009/19 за позовом селянського (фермерського) господарства "Світлана" до  публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ЧБРР" ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "БОСПОР-ІНВЕСТ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити певні дії, Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 зазначив, що у даному випадку, установивши: недоведеність факту укладання Договору про відступлення права вимоги та, як наслідок, зміни кредитора за зобов`язаннями за кредитним договором; відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження оплати заборгованості за кредитним договором, - суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання припиненими зобов`язань як за кредитним, так і за іпотечним договорами. 
У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що наявними у справі доказами, зокрема наведеними у пунктах 13, 14 даної постанови, підтверджується припинення основного зобов`язання за Кредитним договором. 

Тобто рішення у справі № 916/1009/19 прийняті за інших обставин справи та іншої фактично-доказової бази, відмінної від тієї, що з`ясована й оцінена судами у цій справі № 916/2164/18. 

24. Інші аргументи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі і спростовуються наведеним в оскаржуваних судових рішеннях зі справи. 

25. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

26. Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією   метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява № 52854/99), існування яких скаржниками не зазначено й не обґрунтовано. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

27. Звертаючись з касаційною скаргою, відповідач не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови скасування прийнятих ними судових рішень.

28. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення попередніх судових інстанцій - без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для їх скасування.

Судові витрати

29. Понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на відповідача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 23.10.2019 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 у справі № 916/2164/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                                    Б. Львов