Справа № 463/974/18                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/550/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
               25 лютого 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І., 
з участю: представника позивача – Угриновської Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа Банк», на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа Банк», треті особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
                               в с т а н о в и л а:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №24265, яким з неї стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №600/07-106 від 12.06.2007 року в розмірі 35823,80 доларів США.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки сума боргу, на яку вчинено виконавчий напис, не є безспірною, і, крім того, внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису допущено подвійне стягнення, оскільки рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19.07.2010 року з неї на користь банку вже стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 135558 грн. 65 коп. і яка частково нею погашена в рамках виконавчого провадження №46576862, відкритого 18.02.2015 року Личаківським ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області на підставі виконавчого листа №6-4423/11, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 28.10.2011 року.
Також позивач зазначає, що направивши 08.10.2009 року на її адресу вимогу про дострокове стягнення заборгованості за цим кредитним договором, відповідачем було змінено строк виконання зобов`язань за таким договором і з цього моменту в банку виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, зокрема, із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором чи звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. 
Звертає увагу, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось у 2017 році, тобто після спливу 8 років з моменту настання права вимоги для Банку, відтак, таке здійснено з грубим порушенням вимог ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2018 року позов задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за №24265, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Укрсоцбанк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апелянт вважає, що виникнення права вимоги та строк позовної давності є тотожними поняттями, по котрих визначений однаковий строк давності – три роки, і норми, що регулюють переривання позовної давності, застосовуються до норм права за аналогією.
Апелянт не погоджується із висновком суду про пропуск строку позовної давності і вважає, що позивач своїми діями, а саме частковим погашенням заборгованості 12.10.2017 року, визнала борг та перервала строк позовної давності.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.12.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено правонаступника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» – АТ «Альфа Банк».
В судове засідання інші учасники, окрім сторони позивача, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності. 
Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 12.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (кредитором), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір кредиту №600/07-106, відповідно до умов якого кредитор надав, а позичальник отримала грошові кошти у сумі 16000 доларів США (80800 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору) зі сплатою 13% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку вказаного в п.п. 1.1.1. цього договору з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.06.2017 року.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, з метою досудового врегулювання спору та на виконання п. 3.3.9 договору, банком було направлено на адресу позивачки письмове повідомлення з вимогою повернути в повному обсязі кредит із нарахованими відсотками та штрафними санкціями (вих. №08.4-05/341 від 08.10.2009р.).
У липні 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором і рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 липня 2010 року (Справа №721/10), яке набрало законної сили 28.10.2011 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 135558 грн. 65 коп. заборгованості за кредитним договором та 1775 грн. 59 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2011 року видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення третейського суду.
На підставі виконавчого листа №6-4423/11, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 28.10.2011 року, 18.02.2015 року Личаківським ВДВС Львівського МУЮ відкрито виконавче провадження №46576862.
31.10.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту №600/07-106 за період з 01.02.2015 року по 30.10.2017 року у сумі 35823,20 доларів США, і того ж дня – 31.10.2017 року приватним нотаріусом видано виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_1 вказаної суми заборгованості за кредитним договором. 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.
З огляду на зазначені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право вимоги Банку виникло та було реалізоване ним шляхом звернення до Третейського суду із заявою про дострокове стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором ще в липні 2010 року, відтак, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України Банк змінив строк основного зобов`язання, а тому, звернувшись 31.10.2017 року до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, пропустив трирічний строк для такого звернення, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат».
Крім того, виконавчий напис нотаріусом вчинено без дотримання 30-денного строку, встановленого п.п. 2.3. п.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку, що є порушенням прав боржника щодо можливості спростування розміру заборгованості, до складу якої, до того ж, входять проценти та пеня, нараховані Банком за період вже після звернення Банку до Третейського суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, право на нарахування яких у Банку припинилось у зв`язку із реалізацією ним права на дострокове повернення кредиту, а отже, заявлена Банком до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів   
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа Банк», залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 06 березня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М. 

                                                                Ніткевич А.В.