Справа № 133/2844/19
Провадження № 22-ц/801/772/2020
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року	Справа № 133/2844/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
                за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №133/2844/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав, 
за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Сєчко В.Л. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст складено 21 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24 квітня 2008 року між ним та ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» в особі філії ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»-75 УНР, був укладений договір купівлі - продажу майнових прав №15. 
Згідно з п.2.1. договору продавець зобов`язується збудувати, ввести в експлуатацію об`єкт - житлове приміщення (квартиру АДРЕСА_1 . та передати майнові права на нього покупцю для оформлення останнім первинного права власності.
Покупець зобов`язувався сплатити 100% грошових коштів за майнові права на об`єкт в сумі 226422 грн до 02 червня 2008 року. Свої зобов`язання по договору позивач виконав в повному обсязі.
Проте, відповідач свої зобов`язання по договору не виконав. 
Відповідно до п.1.2.8. договору житлове приміщення (квартира) передається кредитору, відповідно до акту прийому-передачі протягом 30 робочих днів з моменту отримання Рішення про затвердження акту введення будинку в експлуатацію, будь яких інших строків щодо виконання умов договору в його змісті не зазначено.
Пунктом 4.2. договору визначено, що за порушення термінів введення будинку в експлуатацію більше ніж на три місяці продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01 % від сплаченої суми покупцем за кожний день прострочення. Збитки від інфляції складають 574047,70 грн. 
Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу майнових прав №15 від 24 квітня 2008 року в розмірі 226422 грн, з урахуванням розміру інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов`язання по даному договору, за період з 27 травня 2008 року по 31 вересня 2019 року, в розмірі 574047,70 грн, а всього 800469,70 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за порушення виконання зобов`язання по договору купівлі-продажу майнових прав №15 від 24 квітня 2008 року.

Апеляційний суд, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 (покупцем) та ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 15 (а.с.11 - 13).

Згідно з п.п. 2.1.1. договору продавець зобов`язується збудувати, ввести в експлуатацію об`єкт - житлове приміщення (квартиру), загальною площею 53,91 кв.м, у будинку, що будується продавцем за адресою: АДРЕСА_2 . та передати майнові права на нього покупцю для оформлення останнім первинного права власності.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна майнових прав на об`єкт на день укладення цього договору, при умові сплати 100 % суми грошових коштів за майнові права на об`єкт, складає 226422 грн, у тому числі ПДВ 37737 грн, сплатити до 02 червня 2008 року.

Згідно квитанції №4 від 25 квітня 2008 року ОСОБА_2 (батько позивача) сплатив кошти в сумі 50000 грн в філії АКБ «Національний кредит» в м. Козятин на рахунок філії ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»-75 УНР (а.с.23).

Згідно квитанції №4 від 05 травня 2008 року ОСОБА_2 (батько позивача) сплатив кошти в сумі 70000 грн в філії АКБ «Національний кредит» в м. Козятин на рахунок філії ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»-75 УНР (а.с.23).

Згідно квитанції №4 від 27 травня 2008 року ОСОБА_2 (батько позивача) сплатив кошти в сумі 106422 грн в філії АКБ «Національний кредит» в м. Козятин на рахунок філії ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»-75 УНР (а.с.24).

Відповідно до п.3.1. умов договору купівлі-продажу майнових прав № 15 від 24 квітня 2008 року грошові зобов`язання позивача (покупця) перед відповідачем (продавцем) виконано у повному обсязі, заборгованості немає.

Отже судом встановлено, що згідно з п.1.1, 1.2. умов договору купівлі-продажу майнових прав № 15 від 24 квітня 2008 позивач придбав у відповідача майнові права на об`єкт нерухомості - житлове приміщення (квартиру №10 на третьому поверсі), загальною площею 53,91 кв.м., тобто виконав умови договору.

Як вбачається з п.п.1.2.7. договору купівлі-продажу майнових прав № 15 від 24 квітня 2008 року планове закінчення будівництва будинку та його введення в експлуатацію встановлено на 30 вересня 2009 року.

Натомість замовник будівництва ДП МО України «Укрвійськбуд» не виконав своїх зобов`язань за вищевказаним договором, зокрема не забезпечив виконання будівельних робіт, введення об`єкту нерухомості в експлуатацію у встановлений договором термін до 30 вересня 2009 року, а також передачу покупцеві документів для оформлення права власності на квартиру, чим порушив право позивача.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) йо го виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610, частин першої-другої статті 611, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивліьних прав і обовязків (ч.1 ст.626 ЦК). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ч.1 ст.627 ЦК).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).
Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідач ДП «Укрвійськбуд» не виконав свої обов`язки за договорами про купівлю-продаж майнових прав №15 від 24 квітня 2008 року, а саме: не завершив будівництво, не увів будинок в експлуатацію та не передав покупцеві документи для оформлення права власності на квартиру, а тому має нести відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, який не був спростований відповідачем, розмір інфляційних збитків за весь час прострочення з 27 травня 2008 року по 31 вересня 2019 року становить 574047,70 грн.
Інфляційні втрати розраховані позивачем за формулою: (Інфляційні нарахування) = (Сума боргу) х (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу), де (Сума боргу) - сума простроченого боргу, (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період. 
Інфляційні втрати за період з червня 2008 по серпень 2019 будуть складати: 226422 грн x 353,53 (сукупний індекс інфляції) / 100% - 226422 грн = 574047,70 грн.
Суд прийшов до висновку, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за порушення виконання зобов`язання по договору купівлі-продажу майнових прав №15 від 24 квітня 2008 року.
Тому доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції неправомірно стягнув інфляційні втрати не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, до винесення рішення судом першої інстанції, відповідачем не заявлялось клопотання про застосування строків позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги щодо застосування загального строку позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), є безпідставними. 

Крім того, колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів щодо здійснення ним оплати згідно вищезазначеного договору, оскільки як вбачається з квитанцій на а.с.23 - 24, батько позивача ОСОБА_2 (а.с.40 - 42) сплатив кошти в сумі 226422 грн (передоплата за квартиру) в філії АКБ «Національний кредит» в м. Козятин на рахунок філії ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»-75 УНР, що підтверджує виконання позивачем договору купівлі-продажу майнових прав №15 від 24 квітня 2008 року.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що кошти сплачувались не позивачем ОСОБА_1 , а іншою особою ОСОБА_2 (батьком позивача), не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, так як в квитанціях зазначено призначення платежу, вірно зазначені реквізити відповідача, що підтверджує виконання вищезазначеного договору позивачем щодо сплати 100% суми грошових коштів за майнові права на об`єкт нерухомості. 

Зокрема, позивач вживав всі можливих заходи для досудового врегулювання спору, що підтверджується листами.
Згідно відповіді на депутатський запит вих. №279 від 08 листопада 2016 року т.в.о директора ДП МОУ «Укрвійськбуд», підприємство тимчасово позбавлене змоги повернути проінвестовані ОСОБА_1 кошти (а.с.14).

Як вбачається з відповіді на лист позивача вих.№2503/4/1309 від 02 вересня 2016 року т.в.о начальника Головного управління майна та ресурсів, ДП МОУ «Укрвійськбуд» визнає заборгованість перед інвестором (а.с.15).

Також з відповіді на депутатський запит вих.№134/152 від 23 серпня 2016 року т.в.о Міністра оборони України, ДП МОУ «Укрвійськбуд» визнає заборгованість перед інвестором (а.с.16).

Згідно відповіді на депутатський запит вих.№176/130 від 18 червня 2015 року Міністра оборони України ОСОБА_3 вбачається, що будівництво зазначеного будинку було зупинено через відсутність коштів (а.с.17).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач довів заявлені ним позовні вимоги, оскільки на підставі вимог статті 81 ЦПК України надав належні та допустимі докази неналежного виконання ДП МОУ «Укрвійськбуд» зобов`язань згідно з договором купівлі-продажу майнових прав №15 від 24 квітня 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам наявних в матеріалах справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2020 року.

Головуючий                 Сопрун В.В.

Судді                         Войтко Ю.Б.
                                       
                                                       Матківська М.В.