П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
18 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2273/19	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року по справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі ДАБК) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі наказу ДАБК № 01-13/1 від 02 січня 2019 у зв`язку з необхідністю перевірки виконання вимог припису №794/18 від 12 грудня 2018 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: м.Одеса, вул.Каманіна, 19-А (далі Адреса). На момент проведення вказаного позапланового заходу було встановлено, що самочинно реконструйований об`єкт не приведено у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у задоволені адміністративного позову було відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з даним рішенням суду ДАБК подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити позов повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке.
Судом першої інстанції було встановлено, що на підставі наказу №01-13/162ДАБК від 02 липня 2018 року та направлення для проведення планового (позапланового) заходу №001718 від 06 грудня 2018 року ДАБК здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єкті: виконання будівельних робіт за Адресою, замовник – ОСОБА_2 ..
За результатами перевірки складено акт №001718 від 12 грудня 2018 року, у якому встановлено, що відповідно до планувальної схеми, відображеної в наданому технічному паспорті від 17 січня 2013, виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», на земельній ділянці розміщені житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», вбиральня літ. «В», душ літ. «Г», сарай літ. «Д», гараж літ. «Е». В ході перевірки було встановлено, що відповідачем виконуються будівельні роботи з реконструкції літньої кухні літ. «Б» шляхом прибудови нових приміщень загальною площею біля 10 кв.м., у результаті чого площа забудови приміщень літньої кухні літ. «Б» збільшилася. Виявлені факти підтверджуються фотофіксацією. Земельна ділянка кад.№ 5110137500:52:026:0049, площею 0,041 га, відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку належить ОСОБА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація стосовно реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт за Адресою. Отже, на думку ДАБК, відповідачка виконує будівельні роботи з реконструкції літньої кухні літ. «Б» без отримання права на виконання таких робіт, чим порушила ч.1 ст.34  та абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  та абз.2 п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України за №466 від 13 квітня 2011 року.
На підставі вищевказаного акту позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2018 року та припис №794/18 від 12 грудня 2018 року, яким відповідачку зобов`язано набути в установленому  законом  порядку право на виконання будівельних робіт за даною адресою або привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року, тобто до попереднього стану, в термін до 12 лютого 2019 року та зупинити виконання будівельних робіт з 12 грудня 2018 року.
26 грудня 2018 року ДАБК прийнято постанову №933/18 по справі про адміністративне правопорушення, якою на підставі вищевказаних акту, протоколу та припису визнано відповідачку винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4  ст.96 КУпАП,  та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950,00 грн..
В подальшому, на підставі наказу №01-13/1ДАБК від 02 січня 2019 року та направлення для проведення планового (позапланового) заходу №000282 від 13 лютого 2019 року ДАБК здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт на вказаному об`єкті.
На момент виїзду на місце встановлено, що самочинно реконструйований об`єкт не приведено у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року. Таким чином відповідачка не виконала вимоги припису ДАБК від 12 грудня 2018 року за № 794/18, чим порушила вимоги абз.3 п.14  Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» за № 553 від 23 травня 2011 року.
На підставі вищевказаного акту позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення від 13 лютого 2019 року, а 26 лютого 2019 року прийнято постанову №124/19 по справі про адміністративне правопорушення, якою на підставі вищевказаних акту та протоколу визнано відповідачку винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст.188-42 КУпАП  та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн..
На момент виїзду на місце встановлено, що самочинно реконструйований об`єкт не приведено у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності здійснення відповідачкою реконструкції літньої кухні літ. «Б» шляхом прибудови нових приміщень та як наслідок збільшення площі літньої кухні на 10 кв.м.. Суд зазначив, що позивачем до суду не надано доказів, з яких вбачалося, що площа належної відповідачу літньої кухні була збільшеною (технічних вимірів, висновків будівельної експертизи, тощо). З матеріалів фотофіксації неможливо встановити, чи здійснювалась самочинна добудова належних відповідачці приміщень, чи здійснювався лише ремонт таких будівель.
Колегія суддів, не досліджуючи спірні правовідносини по суті, зазначає таке.
Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно зі  ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Положеннями ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спором адміністративної юрисдикції, в розумінні п.2 ч.1 ст.4 КАС України,  є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Положеннями ст.6 (Органи, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно-будівельного контролю та нагляду) Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у  статті 13  Закону України "Про архітектурну діяльність".
До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю  затверджується Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту ст.7 вказаного закону вбачається, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом, зокрема:
- контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації; 
- надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів:
виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів;
виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів;
центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів.
Постановою КМУ від 19 серпня 2015 року №671 затверджено Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю (далі Положення), п.1 якого передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю утворюється як структурний підрозділ Київської та Севастопольської міськдержадміністрації та як виконавчий орган сільської, селищної, міської ради (далі - орган держархбудконтролю).
Основним завданням органу держархбудконтролю є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності (п.3 Положення).
Пунктом 4 Положення встановлено, що орган держархбудконтролю відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, надає, отримує документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, відмовляє у видачі таких документів, анулює їх, скасовує їх реєстрацію; приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків); здійснює державний архітектурно-будівельний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах відповідних населених пунктів; здійснює контроль за виконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів держархбудконтролю.
Колегія суддів зазначає, що в контексті даної справи правовідносини є публічно-правовими у випадку, коли вони виникли в зв`язку з виконанням суб`єктом владних повноважень своїх контролюючих функцій у сфері містобудівної діяльності, і такий спір необхідно було б розглядати в порядку адміністративного судочинства з метою з`ясування та надання оцінки правомірності дій такого суб`єкту владних повноважень, адже здійснення державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень (вчинення дій) для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України  об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Речі поділяються на рухомі та нерухомі. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (статті  179,  181 ЦК України).
За приписами  статті 182 ЦК України  право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Статтею 331 ЦК  передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Таким чином, аби новостворене майно (а результатом реконструкції літньої кухні літ.Б шляхом прибудови нових приміщень, що інкримінується відповідачці, є фактично створення нового майна) стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.
Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) (ч.3 ст.331 ЦК).
Так, звертаючись з даним позовом про зобов`язання відповідача привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року позивач зазначав, що в ході перевірки було встановлено, що відповідачем станом на грудень 2018 року виконуються будівельні роботи з реконструкції літньої кухні літ. «Б» шляхом прибудови нових приміщень загальною площею біля 10 кв.м., у результаті чого площа забудови приміщень літньої кухні літ. «Б» збільшилася. 
Водночас, справа містить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10 т.2) житлового будинку за відповідачкою, складовою частиною якого є літня кухня літ.«Б», на підставі технічного паспорту від 02 травня 2019 року. Реєстрація вказаного будинку відбулась 07 травня 2019 року, тобто до винесення судом першої інстанції 25 вересня 2019 року рішення по суті спірних правовідносин.
При цьому з вказаного технічного паспорту (а.с.12 т.2) від 02 травня 2019 року вбачається, як зміна конфігурації будівлі, так і збільшення площі літньої кухні літ. «Б» у порівнянні з технічним паспортом від 17 січня 2013 року.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що житловий будинок, складовою частиною якого є перебудована літня кухня літ.«Б», після проведення реєстрації права власності набув статусу об`єкта цивільно-правових відносин, а тому позовні вимоги ДАБК щодо зобов`язання привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до технічного паспорту від 17 січня 2013 року, тобто фактично вимоги про зміну основних характеристик об`єкту права власності (у тому числі розмір, вартість), яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та на час розгляду справи не скасовано, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 травня 2018 року справа № 826/4089/16.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу.
Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.1 ч.1 ст.238 КАС України).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи помилково застосовані норми процесуального права, а тому, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 315  КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про закриття провадження по справі з одночасним роз`ясненням сторонам про належність розгляду даних спірних правовідносин в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 238, 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради – задовольнити частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року – скасувати.
Прийняти постанову, якою провадження по справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії – закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.