Постанова
Іменем України 
 
25 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/10962/17
провадження № 61-39704св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,      
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідач - міський голова м. Івано-Франківська,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року у складі судді Татарінової О. А. та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2018 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Бойчука І. В., Фединяка В. Д.,    
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  міського голови м. Івано-Франківська, треті особи: ОСОБА_2 ,                   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив визнати недійсним пункт 107 у додатку розпорядження міського голови м. Івано-Франківська                            від 15 травня 2007 року № 270-р.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс І. П. та зареєстрованого в реєстрі за № Д1067, йому на праві власності належать: будинковолодіння - цегляний будинок, загальною площею 480,2 кв. м, цегляна літня кухня, загальною площею 28,2 кв. м та земельна ділянка, кадастровий номер 2610100000:11:002:0017, площею 0,1000 га, що розташовані на АДРЕСА_1 .
15 травня 2007 року міським головою м. Івано-Франківська Анушкевичусом В. А. прийнято розпорядження № 270-р, зокрема, пунктом 107 в додатку № 1 якого вирішено оформити за ним право власності на вказане будинковолодіння та доручено Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації здійснити юридичне оформлення права власності, у тому числі видати йому свідоцтво про право власності. Підставою для прийняття такого розпорядження була його заява                    від 18 квітня 2007 року, адресована міському голові м. Івано-Франківська.
Вказував, що він 18 квітня 2007 року не звертався з заявою до міського голови м. Івано-Франківська щодо оформлення права власності на нерухоме майно, не подавав будь-яких документів та не ставив свого підпису, що підтверджується висновком експерта від 05 серпня                          2016 року, відповідно до якого підпис від його імені в документі                             від 18 квітня 2007 року, поданому на ім`я голови м. Івано-Франківська  ОСОБА_6 , виконаний не ним, а іншою особою.
Посилаючись на те, що на підставі оспорюваного розпорядження з його власності, поза його волею, згідно з договорами купівлі-продажу, вибуло належне йому майно, в зв'язку з чим порушуються його права, просив позов задовольнити.     
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що оспорюване розпорядження міського голови м. Івано-Франківська порушує права позивача, однак, враховуючи, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності та поважних причин такого пропуску не навів, а відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, тому в позові слід відмовити з цих підстав.    
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів порушення його майнових прав внаслідок прийняття оспорюваного розпорядження.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.   
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, висновки судів не відповідають дійсним обставинам справи, він надав суду докази на підтвердження того, що оспорюваним розпорядженням міського голови порушені його права, однак суди їх не врахували та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.   
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до міського голови м. Івано-Франківська, треті особи:   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  про визнання недійсним пункт 107 у додатку до розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 15 травня 2007 року №270-р.                         
Витребувано із  Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області  зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 12 листопада 2004 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки                             від 12 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс І. П. та зареєстрованого в реєстрі № Д1067, набув у власність домоволодіння, що розташоване на АДРЕСА_1 та складається з цегляного будинку загальною площею 480,2 кв. м, житловою площею 197,2 кв. м, цегляної літньої кухні загальною площею 28,2 кв. м, металевих воріт загальною площею 10,6 кв. м, та земельної ділянки площею 0,1000 га за цією ж адресою. 
29 грудня 2004 року на підставі вказаного договору ОСОБА_1    видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 2610100000:11:002:0017, розташовану за вищезазначеною адресою.  
За змістом заяви ОСОБА_1 від 18 квітня 2007 року на ім`я міського голови м. Івано-Франківська заявник у зв`язку з проведеною перебудовою просить оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, літньої кухні та сауни. 
Розпорядженням міського голови від 15 травня 2007 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно» № 270-р, зокрема,  пунктом 107 в додатку № 1, вирішено оформити за ОСОБА_1  право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_1 та доручено Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації здійснити юридичне оформлення права власності, в тому числі й видати йому свідоцтво про право власності на вищевказане майно. 
Відповідно до зазначеного розпорядження 16 травня 2007 року   ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: житловий будинок - А 586,7 кв. м; літню кухню - Б 28,2 кв. м; ворота - 1, 10,6 кв. м; сауну - В 26,2 кв. м, а також відповідно витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 травня 2007 року               № 14571300                   .  
Згідно з договором купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 17 травня 2007 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_2  домоволодіння АДРЕСА_1 , яке згідно з технічним паспортом, виготовленим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 19 березня 2007 року, складається з житлового будинку цегляного, загальною площею 586,7 кв. м, житловою площею 289,7 кв. м, літньої кухні цегляної, загальною площею 28,2 кв. м, воріт металевих 10,6 кв. м, сауни 26,2 кв. м та земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Зазначений  договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Купак Н. В. та внесено відомості в Реєстр нотаріальних дій.    
Згідно з договорами купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 07 вересня 2009 року ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , продала та передала у власність ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .  
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 серпня 2015 року домоволодіння за адресою:                 АДРЕСА_1  відповідно до договору купівлі-продажу від 24 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С. П., належить ОСОБА_3 . 
Згідно з листом міського голови м. Івано-Франківська від 23 травня                   2016 року підставою для прийняття розпорядження від 15 травня        2007 року № 270-р була заява ОСОБА_1 від 18 квітня                         2007 року із додатками до неї, а саме: копії договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 20 листопада 2004 року та копії державного акту на земельну ділянку на АДРЕСА_1 .  
Відповідно до копії висновку експерта від 05 серпня 2016 року  № 1.1.-170/16, складеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в межах адміністративної справи № 344/17270/15-а згідно ухвали Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року, підпис від імені   ОСОБА_1 у документі від 18 квітня 2007 року, поданому  Івано-Франківському міському голові В . Анушкевичусу , виконаний не   ОСОБА_1 , а іншою особою.  
Відповідно до  копії висновку експерта від 29 лютого 2016 року                                № 09/03-382, складеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження згідно постанови від 07 грудня         2015 року, підпис та рукописні написи від імені продавця у договорі купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 17 травня                     2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Кучак Н. В., у заявах                      від 17 травня 2007 року на ім`я приватного нотаріуса Кучак Н. В. виконані   ОСОБА_1 .
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,                    ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н. В., про визнання договорів купівлі-продажу будинковолодіння та земельної ділянки на                                   АДРЕСА_1 недійсними, визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення у власність 1/2 його частини, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в його користуванні, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  Зазначене положення закріплено і в статті 41 Конституції України.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ураховуючи, що за змістом статті 328 ЦК України набуття права               власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.
В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 20 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції міського голови відноситься видання розпоряджень у межах своїх повноважень.
Порядок реєстрації права власності на нерухоме майно на час видачі свідоцтва про право власності на будинковолодіння регулювався Законом України  «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого  наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (далі - Тимчасове положення).    
У пункті 6.1 Тимчасового положення визначено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, зокрема місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.
За змістом пункту 6.2. Тимчасового положення підготовку документів  для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.
Суди встановили, що відповідно до пунктів 1 та 2 оспорюваного розпорядження міського голови від 15 травня 2007 року № 270-р  прийнято рішення про оформлення права власності фізичних і юридичних осіб, згідно із додатками і доручено Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації здійснити юридичне оформлення права власності та видати свідоцтва про право власності, зокрема, пункт 107 у додатку вказаного розпорядження стосується об`єкта нерухомого майна, на який  оформлюється право власності на  будинковолодіння на                                      АДРЕСА_1 , що належить                      ОСОБА_9 . 
У подальшому саме цей об`єкт нерухомого майна відчужив іншій особі. 
Апеляційний суд установив, що позивач не надав доказів порушення його майнового права внаслідок прийняття оспорюваного розпорядження і матеріали справи таких доказів не містять.
За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.
Посилання на те, що внаслідок прийняття оспорюваного розпорядження   належне йому на праві власності майно разом із земельною ділянкою за договором купівлі-продажу від 17 травня  2007 року відчужене на користь ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір був предметом судового розгляду в спорі між сторонами і рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.       
Доводи касаційної скарги щодо мотивів відмови у позові судом першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки вказане рішення скасоване постановою апеляційного суду.   
Інші доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами суду касаційної інстанції згідно з положеннями статті 400 ЦПК України                   (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                      від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    
                                                                       
Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук