Єдиний унікальний номер 236/4321/19 
Номер провадження 22-ц/804/1590/20        

Єдиний унікальний номер 236/4321/19                    Головуючий у 1 інстанції Саржевська В.І. Номер провадження 22-ц/804/1590/20                  Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем     України

03 червня 2020 року    Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:    Папоян В.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №236/4321/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, компенсацій втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,
на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року,
встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за лютий-липень 2016 року, березень-квітень 2017 року в сумі 10090,94 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 11955,66 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 8447,31 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 5076,72 гривень, а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив йому належні виплати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, компенсацій втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 13372,15 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 8447,31 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 5076,72 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в сумі в сумі 5459,92 гривні. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. В іншій частини позовних вимог відмовлено за відсутністю підстав. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 580,99 гривень. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати  рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року, в частині задоволених позовних вимог позивача. Постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, відповідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.
У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих на непідконтрольній території, у відповідача відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420001019.
Відповідно до п. 1.6. наказу Держкомстату України від 28 вересня 205 року № 286 «Про затвердження Інструкції зі статистики кількості працівників» до первинної облікової документації підприємства, установи, організації належать: накази (розпорядження) про прийняття на роботу, припинення трудового договору, накази (розпорядження) про надання відпустки, табель обліку використання робочого часу,  розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості, платіжні відомості. 
Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме наказ про прийняття на роботу, наказ про надання відпустки, наказ про припинення трудового договору, табель обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжна відомість працівника, можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились на непідконтрольній Українській владі території, тому підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт,визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. 
Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні ПАТ «Укрзалізниця» господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1   звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця».
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію АТ «Українська залізниця». Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.
Таким чином, враховуючи наведене та дані, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником, в тому числі і ДП «Донецька залізниця», що наразі перебуває у стані припинення. А тому, саме АТ «Укрзалізниця» несе обов`язок щодо виплати заборгованості заробітної плати перед працівниками, яка виникла у ДП «Донецька залізниця»
Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , з 01 червня 2006 року по 17 липня  2017 року ОСОБА_1 працював на посаді чергового моторвагонного депо ВП «Родаківське Моторвагонне депо» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
Наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16 березня 2017 року № 58-ДН, було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року.
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з посади чергового моторвагонного депо ВП «Родаківське Моторвагонне депо», за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1 квартал 2016 року - 2 квартал 2016 року - відомості відсутні, 1 квартал 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) - 22787,77 гривень, 2-3 квартал 2017 року - (код 101 - заробітна плата)-відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 02 жовтня 2019 року, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за лютий-липень 2016 року - 0,00 гривень, березень 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) - 7016,64 гривень, квітень - липень 2017 року відомості відсутні, всього за рік для пенсії - 22787,77 гривень.
Крім того, позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати довідка по заборгованості заробітної плати за період з лютого по липень 2016 року, з березня по квітень 2017 року складає 10090,94 гривень ; довідка-розрахунок оплати відпустки - середньоденний заробіток складає 230,76 гривень ;довідка-розрахунок оплати простою - частка становить 11955,66 гривень; довідка про середню заробітну плату(січень-березень 2017 року) - частка становить 6847,34 гривень; довідка про середню заробітну плату(січень-грудень 2016 року)- середньоденний заробіток складає 193,27 гривень.
Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані працівником кадрової служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано: за березень 2017 року-12днів(91 год.), за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року - «0» годин.
Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу чергових по депо, нарядників моторвагонного депо Родакове, які знаходяться на простої, ОСОБА_1 згідно графіку роботи був на робочому місці протягом робочого часу: у березні 82 годин, у квітні 157 годин, у травні 159 годин, у червні 158 годин, у липні 92годин.
Судом встановлено, що позивачем частково доведена сума заборгованості по заробітній платі за час вимушеного простою в сумі 13372,15 гривень, виходячи з 2/3 тарифної ставки(окладу 5654 гривень) у розмірі 3769,33 гривень (у квітні за 157 годин - 3769,33 гривень, у травні за 159 годин - 3769,33 гривень, у червні за 158 годин - 3769,33 гривень, у липні за 92 години - 2064,16 гривень (3769,33/168годин Х 92), одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 8447,31 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 5076,72 гривень, компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 5459,92 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню. 

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову  менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду перевіряє його законність та обґрунтованість лише в цій частині.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, проте заборгованість по заробітній платі за період з лютого по липень 2016 року, позивачем не доведена шляхом наданням належних доказів та спростована відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) від 02 жовтня 2019, а отже задоволенню не підлягають.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.
Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості ОСОБА_2 та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів розкрито у частині першій  статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За положеннями частини 4 статті  12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин. 
Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).
Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , з 01 червня 2006 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 працював на посаді чергового моторвагонного депо ВП «Родаківське Моторвагонне депо» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.11-15).
Наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16 березня 2017 № 58-ДН, було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017(а.с. 34).
Пунктами 2 - 4 наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16 березня 2017 № 58-ДН, працівників зобов`язано на час простою виходити на свої робочі місця згідно початку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої». У разі неявки працівника у табелі обліку робочого часу проставляти код « НЗ ». Оплату такої відсутності не проводити. Оплату за час простою не з вини працівника провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П».
Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 452/ОС від 17 липня 2017 ОСОБА_1 з 17 липня 2017 звільнений з посади чергового моторвагонного депо ВП «Родаківське Моторвагонне депо», за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.23).
В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 22 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано. 
Вказані обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки зі змісту положень ст. ст. 84, 113 КЗпП України та положень ст. 12 Закону України «Про оплату праці» убачається, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені зазначеними нормами є мінімальними державними гарантіями які застосовуються для захисту прав найманого працівника. 
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
Поняття «простій» законодавчо дано у ст. 34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Частина перша цієї статті 116 КЗпП України визначає,  що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).
Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Відповідно до наказу № 452/ОС від 17 липня 2017 року передбачена виплата позивачу одноразової грошової допомоги та компенсації за невикористану відпустку.
Відповідачем не оспорюється  факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення його саме 17 липня 2017 року, також не оспорюється наявність наказів про простій та звільнення. 
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів на підтвердження його позовних вимог, оскільки право позивача на отримання спірних виплат підтверджується матеріалами справи. У тому числі наказом «Про припинення трудового договору» № 452/ОС  від 17.07.2017, табелями обліку використання робочого часу. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно діючого трудового законодавства за підписом керівника структурного підрозділу, інспектора з кадрових питань та бухгалтера. Відповідачем не надано до  суду доказів, що на час складання вказаних документів посадові особи, які посвідчили відомості викладені у табелі не мали відповідних повноважень, питання щодо визнання недійсною печатки виробничої одиниці не вирішувалося. Викладені у табелях відомості співпадають з  журналом обліку приходу-уходу з роботи працівників дистанції які знаходяться на простої.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану ним роботу, а також, що з квітня по липень 2017 року йому нараховувалася заробітна плата, яка не виплачена на момент звернення до суду з даним позовом, ним були надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1 квартал 2016 року - 2 квартал 2016 року - відомості відсутні, 1 квартал 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) - 22787,77 гривень, 2-3 квартал 2017 року - (код 101 - заробітна плата)- відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 02.10.2019, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за лютий-липень 2016 року - 0,00 гривень, березень 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) - 7016,64 гривень, квітень - липень 2017 року відомості відсутні, всього за рік для пенсії - 22787,77 гривень. (а.с.16-22).
Крім того, позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати довідка по заборгованості заробітної плати з березня по квітень 2017 року складає 10090,94 гривень; довідка-розрахунок оплати відпустки - середньоденний заробіток складає 230,76гривень.;довідка-розрахунок оплати простою - частка становить 11955,66 гривень; довідка про середню заробітну плату(січень-березень 2017 року)- частка становить 6847,34гривень; довідка про середню заробітну плату(січень-грудень 2016 року)- середньоденний заробіток складає 193,27 гривень.(а.с.24-31).
Також, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані працівником кадрової служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано: за березень 2017 року-12днів (91 год.), за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року - «0» годин (а.с. 36-51).
Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу чергових по депо, нарядників моторвагонного депо «Родакове», які знаходяться на простої, ОСОБА_1 згідно графіку роботи був на робочому місці протягом робочого часу: у березні 82год, у квітні 157 год., у травні 159год., у червні 158год., у липні 92год.(а.с.52-62).
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання відповідача на науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, оскільки належна оплата праці є конституційним правом людини та наявність викладених обставин може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань проте не звільняє роботодавця від обов`язку здійснювати оплату праці та належно виконувати передбачені чинним законодавством гарантії. 
Також апеляційний суд не приймає довідку №ДНЛугДонФілія-725/212 від 05 лютого 2020 року (а.с. 71), що надана відповідачем та з якої убачається відсутність нарахувань заробітної плати позивачу за період з квітня по липень 2017 року, оскільки вона суперечить сукупності інших доказів у справі.
Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу оплати за час простою, не заслуговують на увагу, зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції, який, відхиляючі заперечення відповідача, обґрунтовано виходив з того, що  обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини. Які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів розкрито у частині першій  ст. 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Позивачем доведено наявність права на отримання певних сум та відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту своєчасного розрахунку з працівником та на спростування факту наявності заборгованості. Відсутність документації не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки відповідачем не надано належних доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період. 
У даному випадку саме відповідач повинен довести сплату належних позивачу сум та відсутність заборгованості перед ним. 
Так щодо доводу апеляційної скарги про неналежність поданих позивачем доказів, які не є первинними документами, та неможливість  стягнення заявлених сум через відсутність первинних документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що  письмові докази, зокрема наказ «Про припинення трудового договору», табелі обліку використання робочого часу, розрахункові листи (табуляграми), журнали обліку робочого часу, які були досліджені судом з додержанням норм процесуального права, не спростовані відповідачем.  Ані до суду першої, ані апеляційної інстанції відповідачем не було надано будь-яких належних доказів щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно до діючого трудового законодавства, чи що на час складання цих документів відповідальні особи не мали повноважень.
Таким чином, посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції, який, відхиляючи заперечення відповідача, обґрунтовано виходив з того, що  обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин відсутність на підприємстві первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17.
Висновок Торгово-промислової палати № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, яким підтверджується настання для відповідача з 20 березня 2017 року обставин непереборної сили, що є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, є необґрунтованими.
Ураховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про задоволення позову, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості відповідач не спростував  належними доказами.
Апеляційний суд не погоджується з визначеним розміром заробітної плати за час вимушеного простою в сумі 13372,15 гривень, оскільки, звертаючись до суду ОСОБА_1 заявляв позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою в сумі 11955,66 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 8447,31 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 5076,72 гривень, що підтверджується розрахунками.
Згідно частини 1  статті 13  ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З довідки розрахунку оплати простою вбачається, що позивачу нарахована заробітна плата за березень 2017 року 2400,85 гривень за 100 годин, за травень 2017 року нараховано 3769,33 гривень за 159 годин, за червень 2017 року нараховано 3769,33 гривень за 158 годин, за липень 2017 року нараховано 2016,15 за 92 години, а всього 11955,66 гривень. Оплата простоїв обчислена шляхом 2/3 від тарифної ставки 5654,00 гривень. (а.с.26)
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного простою в розмірі 13372,15 гривень. Враховуючи зазначене рішення суду в частині стягнення заборгованості за час вимушеного простою підлягає зміні. 
Отже, з урахуванням зазначеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заробітної плати за час вимушеного простою.
Відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). 
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). 
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). 
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). 
Оскільки затримка у виплаті належної позивачу заробітної плати складає більше одного місяця, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» має право на компенсацію втрати частини грошових доходів.
Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Проте розраховуючи суму компенсації втрати частини грошових доходів, суд першої інстанції не врахував, що сума компенсації обчислюється з грошового доходу за відповідний місяць вже після утримання податків і обов`язкових платежів (ПДФО 18%, військового збору 1,5%), крім того, допустив помилки у розрахунках та не обрахував компенсацію за кожен місяць окремо, що призвело до невірного розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів.
Отже,   з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 4302,72 гривень.

Місяць, рік Сума нарахованого доходу (гривень) ПДФО
(гривень) Військовий збір (гривень ) Сума не виплаченого доходу (після утримання податків)
(гривень ) Коефіцієнт приросту споживчих цін Сума компенсації
(гривень )
квітень 2017 2400,85   432,15  36,01 1932  0,240
за період з травня 2017 по січень 2020 463,68 
травень 2017 3769,33  678,48  56,54 3034,31 0,224
за період з червня 2017 по січень 2020 679,69 
червень 2017 3769,33 678,48 56,54 3034,31 0,205
за період з липня 2017 по січень 2020 621,97
липень 2017 2016,15 362,90  30,24  1623  0,203 за період з серпня 2017 по січень 2020 329,46
      
Одноразова грошова допомога при звільнення 8447,31 1520,51 126,71 6800,09 0,203 за період з серпня 2017 по січень 2020 1379,10
Компенсація за невикористані дні відпустки 5076,72 913,81 76,15 4086,76 0,203 за період з серпня 2017 по січень 2020 828,82
всього      4302,72 

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.
Отже, з урахуванням зазначеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
Таким чином, позивачем частково доведена сума заборгованості по заробітній платі за час вимушеного простою в сумі 11955,66 гривень, виходячи з 2/3 тарифної ставки (окладу 5654 гривень) у розмірі 3769,33 гривень, у квітні - 2400,85 гривень, у травні -  3769,33 гривень, у червні - 3769,33 гривень, у липні - 2016,15 гривень, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 8447,31 гривень., компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 5076,72 гривень, компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 4302,72 гривень.
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.
У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.
Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.
Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).
Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Проте, заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (стаття 83 КЗпП України), вихідна допомога при звільненні (статті 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.
Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з  порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача у дохід держави належить стягнути судовий збір у сумі 557,76 гривень (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) за подання позовної заяви.
Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 гривень.
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з держави на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі  315,97  гривень.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 557,76 гривень у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 315,97 гривень, тому з відповідача на рахунок держави підлягає відшкодуванню різниця у компенсації судових витрат у сумі 241,79 гривень (557,76-315,97).
З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст. 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2020 року в частині визначення розміру стягнення заборгованості заробітної плати за час вимушеного простою, суми компенсації  втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця»  на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 11955,66 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в розмірі 4302,72 гривні.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 241,79 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                     О.І. Корчиста

Судді:                                                 В.В. Папоян

О.О. Тимченко