Ухвала
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 751/8355/19
провадження № 61-7614ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2020 року у складі судді Деркача О. Г. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року у складі колегії суддів: у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової О. І., Висоцької Н. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, треті особи: Чернігівська обласна рада, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради (далі- КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради), треті особи: Чернігівська обласна рада, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позов мотивувала тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року, її позов до Чернігівської обласної ради задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення Чернігівської обласної ради від 07 грудня 2017 року про її звільнення з посади начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної радиз 07 грудня 2017 року. У задоволенні вимог до Чернігівської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено у зв`язку із тим, що Чернігівська міська рада не є належним відповідачем. 
 
Посилаючись на те, що станом на дату звернення до суду відповідач не виплатив їй у добровільному порядку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач просила суд стягнути з КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 грудня 2017 року по 02 травня 2019 року включно, у сумі 176 594,00 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 
2020 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
 
Стягнуто з КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 грудня 2017 року по 02 травня 2019 року у сумі 176 594,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, в якій заявник просив рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року скасувати, і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення підлягає касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 176 594,00 грн та станом на 01 січня 
2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*100=210 200,00).
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника
 
Посилання заявника на не врахування апеляційним судом правового висновку Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права з урахуванням зазначеного висновку Верховного Суду про що зазначено в оскаржуваній постанові апеляційного суду. 
 
Перевіряючи доводи заявника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що визначення правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, передбачає, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має виняткове значення КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обгрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має, для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 
07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, треті особи: Чернігівська обласна рада, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак