Ухвала
 
20 березня 2020 року
 
місто Київ
 
справа № 720/1142/16
 
провадження № 61-5082ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна страхова компанія», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 313 842, 00 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 76 718, 27 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди у розмірі 179 582, 00 грн, на відшкодування моральної шкоди - 10 000, 00 грн. Здійснено розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та визначаючи розмір майнової шкоди, врахував письмові докази, зокрема висновки експертиз, відповідно до яких розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, становить 393 822, 00 грн, вартість автомобіля після його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді - 164 240, 00 грн. Також враховано, що відповідно до пункту 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000, 00 грн на одного потерпілого. Щодо вимог зустрічного позову, то суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України, тобто, завдана йому шкода спричинена не з вини ОСОБА_2 
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 10 березня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 , позов ОСОБА_1 задовольнити.
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив:
-          неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права; 
-          висновки судових експертиз є неналежними доказами, оскільки є неповними, необґрунтованими та необ`єктивними, складені без урахування вихідних даних заявника;
-          суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили у повному обсязі докази у справі, не надали їм належної оцінки;
-          суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про виклик та допит експерта, призначення повторної експертизи, фактично позбавив заявника можливості довести факт того, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_2 .
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених 
пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна страхова компанія», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний