Справа № 466/8277/19                                Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3669/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        27 лютого 2020 року                                                                м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
секретар Симець В.І.
за участю представника Коцай О.Б. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ПрАТ «Львівобленерго» - Коцай О.Б.
на ухвалу Шевченківського районного суду від 11 жовтня 2019 року в складі судді Ковальчук О.І.
у справі                
за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви за позовом ОСОБА_2 до Прат «Львівобленерго» про захист прав споживача,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_2 подав до Шевченківського районного суду м. Львова заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів шляхом заборони ПрАТ «Львівобленерго» припиняти електропостачання нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та/або умов договорів, наявність яких передбачена Правилами роздрібного ринку електричної енергії.
Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Львівобленерго» про захист прав споживача задоволено.
З метою забезпечення позову, заборонено ПрАТ «Львівобленерго» припиняти електропостачання нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та/або умов договорів, наявність яких передбачена Правилами роздрібного ринку електричної енергії.
Ухвалу суду оскаржив представник ПрАТ «Львівобленерго» - Коцай О.Б., подавши апеляційну скаргу.
Вважає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, судом при її винесенні порушено норми процесуального та матеріального права.
Зазначає, що судом було порушено п.3.1.9. Правил роздрібного ринку електричної енергії, де зазначено, «Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається». Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 не існує та ніколи не існувало. Відтак, ПрАТ «Львівобленерго» не надавало послуги з розподілу електричної енергії ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .
Також, судом було порушено п.2.1.2 ПРРЕЕ, де зазначено: «Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.»
Вказує, що порушення права на електропостачання можливе лише за умови наявного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та укладення договору про постачання електричної енергії з між ОСОБА_2 та постачальником електричної енергії.
Окрім того, на момент винесення оскаржуваної ухвали у суду не було жодних підстав вважати, що виконання рішення у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду від 11 жовтня 2019 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Коцай О.Б., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, суд вважав необхідним задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ПрАТ «Львівобленерго» припиняти електропостачання нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та/або умов договорів, наявність яких передбачена Правилами роздрібного ринку електричної енергії.
В заяві про забезпечення позову, поданої 05.10.2019р до пред`явлення такого, ОСОБА_2 зазначає, що має намір звернутися до суду з позовом та зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» присвоїти ЕІС-код точці комерційного обліку яка йому належить та укласти з ним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.
Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, - вважає, що в суду першої інстанції не було наявних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Окрім того, як встановлено матеріалами справи ОСОБА_2 вже звертався до суду з заявою про забезпечення позову.
19 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ПАТ «Львівобленерго» на період розгляду справи у суді відновити електропостачання до нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2018 року, залишеною без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 було задоволено, забезпечено позов шляхом зобов`язання ПАТ «Львівобленерго» на період розгляду справи судом відновити електропостачання до нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 , власником яких є  ОСОБА_2 . 
Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року скасовано. У задоволенні заяви  ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зобов`язання приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на період розгляду справи у суді відновити електропостачання до нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1  відмовити.
Скасовуючи ухвали судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції вважав висновки неправильними, оскільки на час звернення із заявою про забезпечення позову шляхом відновлення електропостачання, ОСОБА_2 лише доводить у судовому порядку, зокрема, неправомірність дій ПАТ «Львівобленерго» щодо відключення йому електроенергії, що не є достатньою підставою для її задоволення. А відтак суди помилково забезпечили позов вищевказаним шляхом, фактично задовольнивши позовні вимоги.
Підстав для висновку про те, що обраний заявником вид забезпечення позову є співмірним із заявленими в даній справі позовними вимогами та що не вжиття цього виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся немає.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).
Пунктом . 3.1.9. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) зазначено: «Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається».
Також, п.7.5. ПРРЕЕ зазначено: «Припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється:
1) оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі:
закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи.
Предметом позову є зобов`язання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу(передачі) електричної енергії на об`єкт побутового споживача. 
ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , де функціонує магазин. 
Суд першої інстанції задовольнивши заяву про забезпечення позову, фактично надав позивачу право на підключення електроустановок ОСОБА_2 до електромережі відповідача, право на отримання електроенергії, що є виключним право споживача, який уклав договір з оператором системи розподілу та енергопостачальником.
Тобто фактично без вирішення цього спору по суті суд вжив вказаний захід до забезпечення цього позову, який за змістом є тотожним до задоволення цього позову, що суперечить ч. 10 ст.150 ЦПК.
Забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.
Отже доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та дають підстави для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права під час розгляду даної справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ст..376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Шевченківського районного суду від 11 жовтня 2019 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви  ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Львівобленерго» - Коцай О.Б.- задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду від 11 жовтня 2019 року - скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони ПрАТ «Львівобленерго» припиняти електропостачання нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та/або умов договорів, наявність яких передбачена Правилами роздрібного ринку електричної енергії - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року. 

Головуючий 

Судді