Ухвала

Іменем України
23 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 500/5161/15-к
Провадження № 51-5153 ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року про повернення його апеляційної скарги,
встановив:
Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання із застосуванням ст.  69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 у поновленні строку на апеляційне оскарження вказаного вироку та, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, повернуто його апеляційну скаргу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, засуджений звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційний суд, постановляючи ухвалу про повернення його апеляційної скарги, належним чином не перевірив доводів зазначених у клопотанні щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарженнята необґрунтовано відмовив йому у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів не вбачається, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Правило дотримання тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувальну правову позицію.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК Україниапеляційна скарга повертається якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись з вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року, засуджений звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою та клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вказаного вироку, посилаючись на те, що зазначений строк пропущено через юридичну необізнаність.
Колегія суддів Одеського апеляційного суду, розглянувши клопотання засудженого про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції встановила, що причина на яку посилаєтьсязасуджений не є поважною, а оскільки інших причин засудженим в клопотанні не зазначено, прийняв рішення відмовити засудженому у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду та, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, повернув його апеляційну скаргу. 
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що доводи засудженого необґрунтовані та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, 08 листопада 2019 року засуджений подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року. Суд апеляційної інстанції, дослідивши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , встановив, що засуджений, разом із захисником ОСОБА_5 були присутні під час проголошення вироку суду першої інстанції та їм було роз`яснено порядок та строки його оскарження. При цьому, під час апеляційного розгляду, вони також не заперечували цього. Проте, незважаючи на зазначене, засуджений звернувся з апеляційною скаргою на вирок суду із пропуском строку, більше ніж через три роки. 
Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, в засудженого ОСОБА_4 є захисник ОСОБА_6 , яка 08 травня 2019 року зверталась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення їй строку апеляційного оскарження ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року, якою було скасовано звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_4 для відбування призначеного судом покарання.
Тому, апеляційний суд, встановивши, що посилання у клопотанні засудженого на юридичну необізнаність як на причину пропуску строку апеляційного оскарження вироку, не є такою, яку слід визнати поважною, оскільки у засудженого була можливість звернутися за правовою допомогою до захисників. Інших причин в клопотанні засудженого не зазначено, тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 про поновлення йому строку апеляційного оскарження та правильно повернув його апеляційну скаргу.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду та вважає, що засуджений мав достатньо часу, з дня ухвалення вироку суду для подання апеляційної скарги, проте своєчасно своїм правом не скористався. 
Посилання на юридичну необізнаність ОСОБА_4 як на причину пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, за наявності захисників у останнього, у даному конкретному випадку, не є підставою для поновлення пропущеного строку. 
Враховуючи, що касаційної скарга засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року про повернення його апеляційної скарги. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                    ОСОБА_3