ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5120/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 160/5120/19 (суддя І інстанції – Царікова О.В.)
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач)  звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення у справі № 160/5120/19. (а.с. 85-97)
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1  про роз`яснення судового рішення року у справі № 160/5120/19, а саме рішення суду від 21 серпня 2019 року.   (а.с. 102-103)
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву задовольнити.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами заяви. Позивач зазначає, що відмовляючи в роз`ясненні судового рішення суд першої інстанції не врахував положення ст. 22, 58 Конституції України, ч. 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто законодавчі норми права, які є суттєвими для усунення неясностей застосування норм права у часі з метою розуміння правильності виконання судового рішення. Також вказує, що відповідач, виконуючи рішення суду самостійно, неправильно розтлумачив норми чинного законодавства, зокрема, статтю 56 Закону № 796-ХІІ, яка була змінена законодавцем у другій половині 2017 року. Тобто, відповідач застосував редакцію частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ, яку вигідно останньому та не вигідно пенсіонеру, як ліквідатору чорнобильської катастрофи. Крім того відповідачем було порушено соціальні права позивача, що полягають у зменшеному виплачуваному розмірі пенсії після виконання рішення суду (здійснення перерахунку).
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 160/5120/19, яке набрало законної сили 23.09.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі – ГУ ПФУ) в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково (а.с. 77-79):
- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, що виразилася у не здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за його заявою від 27.03.2019; 
- зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити з 01 жовтня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , збільшивши розмір пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років стажу роботи позивача у відповідності до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В іншій частині позову відмовлено повністю.
У січні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою (а.с. 85-97), в якій просив роз`яснити судове рішення, а саме що:
- розмір виплачуваної пенсії після перерахунку за судовим рішенням не може бути меншим, ніж розмір виплачуваної пенсії який був в момент безпосередньо перед виконанням та здійснення перерахунку; 
- перерахунок слід здійснювати без урахування внесених Законом України № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» змін до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не наводить жодного доводу щодо незрозумілості змісту судового рішення у справі, викладу його мотивувальної та резолютивної частини, який унеможливлював би його реалізацію, а по суті виражає свою незгоду із прийнятим судом рішенням та прямо вказує про невигідність для нього виконання цього рішення пенсійним органом. Суд дійшов висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 160/5120/19 містить обґрунтування його прийняття, резолютивна частина викладена чітко та не допускає  неоднозначного трактування, у  той же час положення статті 254 КАС України не передбачають роз`яснення судом сторонам порядку виконання судового рішення.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Отже, роз`ясненню підлягає судове рішення, яке є незрозумілим, а суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.
Тобто дана стаття передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню. 
Також роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Фактично роз`ясненням судового рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, роз`яснюючи рішення, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
За правовою природою роз`яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз`яснення є його складовою. Результатом розгляду заяви про роз`яснення судового рішення є постановлення судом ухвали про задоволення заяви або відмову в задоволенні заяви. В ухвалі суду про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Аналізуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року та доводи позивача в частині необхідності його роз`яснення, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що резолютивна частина судового рішення є зрозумілою та не містить підстав для неоднакового тлумачення висновків суду, отже відсутні такі недоліки судового рішення які б перешкоджали його виконанню.
Як із заяви, так і з апеляційної скарги вбачається, що підставою звернення позивача за роз`ясненням судового рішення слугували не обставини визначені ст. 254 КАС України, а незгода останнього з виконанням органом пенсійного фонду рішення суду першої інстанції від 21 серпня 2019 року.
З цього приводу апеляційний суд зауважує таке.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
За приписами частини 6 статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Відповідно до ч. 4 ст. 249 КАС України в окремій ухвалі суд може зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у т.ч. його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
З наведеного вбачається, що за позивачами, на користь яких ухвалені судові рішення та які перебувають в процесі виконання, закріплено право на звернення до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання таких судових рішень у порядку ст. 383 КАС України. Вказане суб`єктивне право є додатковим заходом забезпечення дотримання принципу обов`язковості судового рішення, визначеного, зокрема,  ст. 14 КАС України   та може бути реалізоване позивачем під час примусового виконання судового рішення відповідним уповноваженим органом. У свою чергу, у випадку встановлення порушень при виконанні судового рішення з боку відповідача передбачено постановлення окремої ухвали, в якій суд може зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у т.ч. його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Колегія суддів наголошує, що незгода особи-позивача з виконанням органом пенсійного фонду рішення суду може бути підставою для звернення до суду в порядку статті 383 КАС України, відтак вказане питання не може вирішуватись судом за наслідками розгляду заяви про роз`яснення судового рішення.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Оскільки резолютивна частина рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року викладена зрозуміло і чітко, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні заяви  ОСОБА_1  про роз`яснення судового рішення року у справі № 160/5120/19 необхідно відмовити.
Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотриманням вимог норм процесуального права, тому підстави для її зміни або скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 254, 311, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 160/5120/19 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
   
  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко