ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2944/19 пров. № А/857/634/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Чопко Ю.Т.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року (головуючий суддя: Недашківська К.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, –

встановив:

ОСОБА_1 , 26.09.2019 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови призначити йому пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати призначити з 01.08.2019 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Обґрунтовує позов тим, що належить до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На заяву про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідач відмовив у призначенні такої пенсії, вказуючи, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж, який дає право на призначення пенсії по досягненні пенсійного віку. Крім цього, зазначає, що записами її трудової книжки підтверджується страховий стаж понад 25 років, а саме з 1986 по 2000 роки, а отже, на думку позивача, відповідач не мав підстав не враховувати ці дані про трудовий, а відтак і страховий стаж в цей період.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, Зарічненський відділ обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняв рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – не менше 20 років. Вказує, що із наданих позивачем документів на дату звернення та даних персоніфікованого обліку, страховий стаж складає 16 років.
Позивачка, 22.01.2020 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 25.11.1993.
Позивачка, 07 серпня 2019 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надала, зокрема, документи про стаж: трудову книжку, архівні довідки.
Зарічненський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 27 серпня 2019, надіслав ОСОБА_1 повідомлення про відмову в призначенні пенсії № 1588/02.9, оскільки, право на призначення пенсії ОСОБА_1 набуває з моменту досягнення 53 років при наявності страхового стажу не менше 20 років. Враховуючи надані ОСОБА_1 документи на дату звернення, та дані персоніфікованого обліку, страховий стаж складає 16 років, що не відповідає нормам статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а отже, права на призначення пенсії ОСОБА_1 не має.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки неналежний порядок заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII  (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст.  Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу
Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 03.07.2019 № 2489, виданою Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 26.04.1986 по даний час проживає в с. Серники, Зарічненський р-н, Рівненська обл. (а. с. 23).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», село Серники Зарічненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Оскільки, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ на 6 років, вказану обставину відповідачем не заперечується.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відмовляючи в призначенні пенсії, відповідач у листі від 27.08.2019 за №1588/02.9 зазначив, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку при досягненні 53 років при наявності страхового стажу не менше 20 років. При цьому, вказав, що на дату звернення страховий стаж становить 16 років. Період роботи  в радгоспі «Серницький» за записом трудової книжки № 1,2 зарахувати до страхового стажу не має можлтвості, оскільки запис прийому на роботу в радгоспі «Серницький»  завірений печаткою СВК «радгоспі «Серницький». Згідно довідок № 442 від 18.06.2019 та № 435 від 22.06.2019 виданих Зарічненським районним місцевим архівом, накази, що підтверджують факт роботи позивача в радгоспі за період з 04.04.1986 по 11.01.1996 в книгах наказів відсутні та в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1986-1995 роки по радгоспу «Серницький» ОСОБА_1 не значиться. На дату звернення, не набуто достатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.
Однак, оцінюючи обґрунтованість проведеного відповідачем розрахунку загального страхового стажу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до  ст. 48 Кодексу законів про працю,    ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до матеріалів справи додано копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , згідно якої, запис № 1, з 04.04.1986 – позивачка прийнята на роботу робітницею бригади № 2 у Радгосп «Серницький» (наказ № 32 від 04.04.1986); запис № 2 з 11.01.1996 – переведена робітницею бригади № 2 КСП «Серницьке» (протокол № 1 від 11.01.1996); запис № 3 від 30.12.1999 – звільнена з роботи у зв`язку з реорганізацією КСП (протокол № 3 від 30.12.1999).
У вказаній трудовій книжці, містить запис про її заповнення вперше 10.04.1992. Крім цього, перша сторінка вказаної трудової книжки та її записи № 1 - № 4 скріплені печаткою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Серницький», в якому позивачка працювала в період з 09.05.2000 по 01.11.2000.
Суд звертає увагу, що згідно листа Зарічненського районного місцевого архіву від 18.06.2019 № 443, архів не має можливості видати довідку про реорганізацію Радгоспу «Серницький», КСП «Серницьке», СВК «Серницький» у зв`язку з відсутністю записів у книгах протоколів за 1996, 1999 роки.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд апеляційної інстанції вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція викладена у в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Крім цього, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. 
Аналогічна позиція викладена у в постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17.
На думку суду апеляційної інстанції, спірний період роботи позивача із 04.04.1986 по 30.12.1999 підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, а засвідчення вказаних записів печаткою СВК «Серницький», не є беззаперечною підставою для неврахування відповідних періодів роботи при обчисленні стажу для призначення пенсії.
Покликання відповідача на архівну довідку Зарічненського районного місцевого архіву від 22.06.2019 № 435, в якій зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за період 1986-1991, 1995 ОСОБА_1 не значиться, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Оскільки, у вказаній довідці, окрім іншого, вказано, що такі книги в архів здані частково, що у свою чергу також, не може бути підставою для позбавлення позивача права на зарахування такого періоду у стаж роботи.
Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу позивача, роботу в календарному обчисленні за період з 04.04.1986 по 11.01.1996 в Радгоспі «Серницький» та з 11.01.1996 по 30.12.1999 – в КСП «Серницький», оскільки така підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_2 . Отже, загальний страховий стаж ОСОБА_1 , становить більше 20 років, що є підставою для призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ зі зменшенням пенсійного віку.
Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закон № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 07.08.2019, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку 31.07.2019, то пенсію, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закон № 1058-IV,   необхідно призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку – 01.08.2019.
Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 460/2944/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 05.03.2020.