УХВАЛА

08 квітня 2020 року 
Київ
справа №810/2036/18
адміністративне провадження №К/9901/9479/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області  на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДФС у Київській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 44 964,41 грн. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 6 червня 2018 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Київській області подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області. 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 6 червня 2018 року.
1 квітня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
При цьому скаржник зазначає, що на дату подання апеляційної скарги скаржник був фактично позбавлений можливості сплатити судовий збір, оскілки кошти на казначейських рахунках були заблоковані.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, суд виходить з такого.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з приписів пункту 3 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій закріплено обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за наявності постанови про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Постановою Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 815/1310/16, зазначено те, що використана законодавцем конструкція частини третьої статті 298, пунктів 3, 4 з врахуванням частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України є чіткою та не викликає множинного розуміння, а тому правила пункту 3 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають обмеженню в застосуванні, а норми частини третьої статті 298 вказаного Кодексу - розширеному тлумаченню.
Зважаючи на викладене, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у даній справі суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права, правильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, подана Головним управлінням ДПС у Київській області касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області  на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач                                                                       Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                           О.В. Білоус 

                                                                                          І.Л. Желтобрюх