УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження
18 березня 2020 року  
м. Київ
справа №280/3347/19
провадження №К/9901/5411/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 в справі № 280/3347/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, в якому просила:
(і) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області щодо нарахування та здійснення пенсійних виплат позивачу за період у з 28.09.2017 по 30.06.2019 у меншому розмірі, що викладено у листі відповідача від 04.01.2019 № 754/ж-1 з додатками про зменшення розміру пенсії з 8 646,32 грн до 2 319,31 грн, призначеної відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 у справі № 808/1293/18.
(іі) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років в подальшому у розмірі 8 646,32 грн.
(ііі) стягнути з Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 167 413,18 гривень, які безпідставно їй недоплачувались у період з 28.09.2017 по 30.06.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2019 позов задоволено:
А) Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нарахування та здійснення пенсійних виплат ОСОБА_1 за період часу з 28.09.2017 по 30.06.2019 у меншому розмірі, ніж 60 % від середньомісячного заробітку відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, а саме - зменшення щомісячної пенсії з 8 646,32 грн до 2 319,31 грн.
Б) Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, починаючи з 28.09.2017 у розмірі 8 646,32 грн.
В) Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоплачену пенсію за період з 28.09.2017 по 30.06.2019 в сумі 167 413,18 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області подало апеляційні скарги, в якій просило оскаржене судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області задоволено:
А) Скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2019.
Б) Ухвалено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.
23.02.2020 ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 в справі № 280/3347/19.
Дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках   - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За правилами пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Заявниця на обґрунтування вимог касаційної скарги покликається на те, що в оскарженій постанові суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи своє рішення пунктом 13-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, не взяв до уваги періоду його дії у часі - з 01.10.1017. Також позивач вказує, що спірні відносини виникли раніше зазначеної дати, а саме - 28.09.2017, та, відповідно, регулюються ч. ч. 1, 2, 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII і положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV в редакції від 06.02.2017.
Також скаржниця зазначає, що Верховний Суд ще не сформулював висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 
За вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Аналіз наведених вище аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з відображеними в судовому рішенні суду апеляційної інстанції обставинами справи дає можливість колегії суддів вважати, що у цій ситуації наявні обставини, наведені у пункті 3 частини четвертої статті 328 КАС України, які є підставою для відкриття касаційного провадження. Водночас покликань на інші обставини, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, касаційна скарга не містить.
Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження пропущений, оскільки оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене 09.12.2019, а касаційна скарга була подана 23.02.2020 (згідно з відтиском штемпеля оператора поштового зв`язку «Укрпошта» на конверті, у якому надійшла касаційна скарга).
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд про поновлення строку на касаційне оскарження та зазначає, що вона отримала постанову суду апеляційної інстанції 24.01.2020, а тому вважає вказану обставину поважною причиною для пропуску процесуального строку.
За наведених обставин та беручи до уваги надані на їхнє підтвердження докази, Верховний Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, а отже й про наявність підстав для його поновлення.
Водночас у касаційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Мета встановлення судового збору за подання касаційної скарги не зводиться до досягнення такої фінансової мети як наповнення доходної частини Державного бюджету України, а передбачає запобігання поданню безпідставних та очевидно необґрунтованих скарг. Також законом визначено коло осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, зокрема такі як право на звільнення від його сплати.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Також положеннями частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 є багатодітною матір`ю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 08.06.2017, тобто є членом багатодітної сім`ї; колегія суддів доходить висновку про те, що скаржницю слід звільнити від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі немає.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що слід відкрити касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Керуючись положеннями пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 в справі №   280/3347/19.
2. Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 в справі № 280/3347/19.
3. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 в справі №   280/3347/19.
4. Витребувати із Запорізького окружного адміністративного суду справу № 280/3347/19.
5. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.
6. Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                  А.А. Єзеров

Суддя                                                                      В.М. Кравчук

Суддя                                                                      О.П. Стародуб