ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6557/19  Номер провадження 22-ц/814/1221/20	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:        
головуючого – судді: Гальонкіна С.А.,
суддів:          Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., 

з секретарем судового засідання: Мисечко А.І.,
з участю: заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – адвоката Григоренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2020 року у складі головуючого судді Самсонової О.А., ухвалене в залі суду в м. Полтаві, повний текст якого складено 13 березня 2020 року, у справі № 552/6557/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення факту перебування особи на утриманні.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
в с т а н о в и л а :
       29 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду із вказаною заявою, в якій просила встановити факт її перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .                В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21 серпня 2019 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З чоловіком вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. При цьому розмір її пенсії складає 1564 грн., а її чоловік отримував пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 11200 грн., яку вони разом витрачали на оплату житла, придбання продуктів харчування, одягу та ліків. Оскільки пенсія чоловіка безпосередньо витрачалась на її утримання, позаяк розмір її пенсії не може забезпечити життєві потреби, з метою переходу на розмір пенсії померлого чоловіка, заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для призначення пенсії у разі втрати годувальника. Проте, ОСОБА_1 було роз`яснено, що для призначення даного виду пенсії до заяви в тому числі має бути доданий документ про перебування особи на повному утриманні померлого годувальника, наприклад, рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні. За таких обставин, у неї існують перешкоди по реалізації права на отримання пенсії по втраті годувальника.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2020 року ОСОБА_1 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням, 30 березня 2020 року заявник подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору безпідставно не взяв до уваги положення ч.3 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якому зазначено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Вказує, що тлумачення місцевим судом нетривалості шлюбу заявника та її померлого чоловіка, як відсутності доказів постійного перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_2 суперечить нормам сімейного законодавства і свідченням свідків в судовому засіданні.
18 травня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – Сиромятнікової Т.О., в якому остання просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стверджує, що у зв`язку з відсутністю ознак постійної допомоги від покійного чоловіка заявниці – у розрізі ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Курілко ОСОБА_3 Віталіївна не може вважатися такою, що перебувала на повному, постійному утриманні у ОСОБА_2 . Крім цього, посилання заявника на ту обставину, що вона проживала з ОСОБА_2 протягом тривалого часу до реєстрації шлюбу, місцевим судом вірно не взято до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, що не перебували в зареєстрованому шлюбі з годувальником, не включаються до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 

В судове засідання з`явились заявник   ОСОБА_1 та представник заявника – ОСОБА_4 .
Від представника заінтересованої особи надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутність (а.с.115).
Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з підстав визначених п. 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України –невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 21 серпня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 21 серпня 2019 року Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.8). 
ОСОБА_2 був інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 02 лютого 2015 року, та довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №172936.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 30 вересня 2019 року Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.10).
З довідки про доходи № НОМЕР_4 від 25 листопада 2019 року, виданої Полтавським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, вбачається, що ОСОБА_1 одержує пенсію за віком, розмір якої у листопаді 2019 року склав 1564 грн. (а.с.11).
Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 лютого 2020 року №242/02.22-10, розмір пенсії ОСОБА_2 у серпні та у вересні 2019 року становив 11707,05 грн. (а.с.69).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог. Надавши оцінку наданим у справі доказам, місцевий суд прийшов до висновку, що факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі лише 39 днів (з 21 серпня 2019 року до смерті чоловіка – ІНФОРМАЦІЯ_1 ), одержання ОСОБА_2 пенсії у більшому розмірі порівняно з пенсією ОСОБА_1 , не свідчить про перебування заявника на постійному, повному утриманні у чоловіка. Окрім того судом враховано, що за час перебування їх у шлюбі померлий одержав пенсію лише один раз – 04 вересня 2019 року(а.с.69), а тому такий дохід померлого чоловіка не являється для заявника постійним джерелом засобів до існування.
Також місцевим судом не взято до уваги твердження заявника про тривале проживання з померлим до реєстрації шлюбу, оскільки згідно ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, що не перебували в зареєстрованому шлюбі з годувальником, не включаються до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено факту перебування на повному утриманні померлого та одержання від нього допомоги, що була для заявниці постійним і основним джерелом засобів до існування.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Положення ст.294 ЦПК України визначають порядок розгляду справ вказаної категорії.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту перебування її на утриманні у ОСОБА_2 на час його смерті, їй необхідно для призначення пенсії по втраті годувальника.
Таким чином, під час розгляду вказаної заяви необхідно враховувати спеціальні норми Закону, які регулюють питання призначення даного виду пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених в частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності),- незалежно від тривалості страхового стажу.
При цьому частиною 3 ст.36 вказаного Закону чітко визначено коло осіб, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника.
Зокрема, вказаною нормою передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 
1)були на повному утриманні померлого годувальника;
2)одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. 
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду і що померлий виконував обов`язок з утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги зі сторони померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 21 серпня 2019 року.
Відповідно до норми ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 є непрацездатною особою.
Відповідно до довідок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ОСОБА_1 одержує пенсію за віком, розмір якої у листопаді 2019 року склав 1564 грн.(а.с.11), а розмір пенсії ОСОБА_2 у серпні та у вересні 2019 року становив 11707,05 грн. (а.с.69).
Колегія суддів вважає, що оцінка показів свідків судом першої інстанції проведена не вірно. Так, відповідно до показів свідків вбачається, що заявниця разом з померлим чоловіком проживали однією сім`єю та вели спільне господарство в тому числі й до укладення шлюбу.
Враховуючи незначний розмір доходу самої заявниці (1564 грн.) та дохід її померлого чоловіка (11707,05 грн.), постійне проживання їх однією сім`єю як в шлюбі так і до його укладення та ведення спільного господарства, колегія суддів вважає, що заявником доведено належним чином те, що допомога, яка нею отримувалася від померлого чоловіка була для неї основним джерелом засобів до існування та носила постійний характер.
Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на повному утриманні у чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, колегія суддів дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам апеляційної скарги, встановленим у справі обставинам та наявним у справі доказам, враховуючи характер виниклих правовідносин та норми матеріального права, що їх регулюють, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та необхідність скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367; 374; 376; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
       Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2020 року – скасувати.
       Постановити нове рішення, яким встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
               Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий: С.А. Гальонкін 

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль