ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року	Львів	Справа № 260/757/19 пров. № А/857/1319/20	

головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання                    Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року (головуючий суддя Ващилін Р.О., м. Ужгород, повний текст складено 07.12.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Загатянської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Загатянської сільської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» в якому просив визнати  протиправним та скасувати рішення ХХVІІ  сесії VІІ скликання Загатянської сільської ради від 18 лютого 2019року № 354, та зобов`язати відповідача вжити відповідні заходи щодо відновлення вуличного освітлення по лінії Л-01 «Копань» в с. Івашковиця Іршавського району Закарпатської області.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення ХХVІІ сесії VІІ скликання Загатянської сільської ради від 18 лютого 2019 року №354. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що  таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі зазначає, що в рішенні суду зазначено, що вирішення питання організації благоустрою пунктів відноситься до власних повноважень саме виконавчого комітету сільської ради, а тому повинно прийматися саме рішенням останнього, а не на пленарному засіданні сільської ради, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що рішення № 354 прийнято з перевищенням повноважень, встановлених законом, а тому є протиправним та підляга скасуванню.
Згідно оскаржуваного рішення № 354 сільська рада вирішила затвердити акт обстеження від 11.02.2019, звернутись в Іршавський РЕМ для демонтажу (а саме відключення) трьох фонарів вуличного освітлення на земельній ділянці, де розміщена пилорама та інші об`єкти, які знаходяться у власності громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Контроль за виконанням даного рішення покладено на в. о. сільського голови Шкірю Василя Васильовича.
Висновок суду про те, що Загатянська сільська рада прийняла рішення № 354 з перевищенням повноважень, встановлених законом, не відповідає дійсності, тому що вказаним рішенням затверджено акт обстеження та вирішено звернутись для демонтажу вуличного освітлення до Іршавського РЕМ, однак, не безпосередньо демонтувати вуличне освітлення.
Правомірність рішення Загатянської сільської ради №354 від 18.02.2019 підтверджується наступними обставинами:
1)          Відповідно до ч.2 ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.
Як вбачається з акту обстеження від 11.02.2019 р. по питанню використання вуличного освітлення громадянином ОСОБА_1 мали місце факти неодноразового звернення громадян, які проживають в с.Івашковиця Іршавського району Закарпатської області. Тобто питання вуличного освітлення на земельній ділянці, яку фактично використовує ОСОБА_2 є таким, що порушило спокій громадян, які звертались до Загатянської сільської ради та потребує вирішення вищезазначеною сільською радою в частині забезпечення порядку на території населеного пункту.
2)          З метою з`ясування наявності обставин, що свідчили б про порушення порядку та спокою громадян на території населеного пункту, комісією було проведено обстеження території з приводу якої звертались жителі села та встановлено, що на ній дійсно знаходились ліхтарі вуличного освітлення, які використовувала та використовує по сьогоднішній день ОСОБА_2 у зв`язку з розміщенням біля них пилорами та будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Таким чином, комісією був встановлений той факт, що вищезазначені ліхтарі використовуються не для забезпечення прав та інтересів територіальної громади с. Івашковиця, а для використання у власних цілях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відповідно  не є такими, що забезпечують освітлення об`єктів загального користування.
Згідно ст.1 ЗУ «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Тому, апелянт вражає, що громада с.Івашковиця через орган місцевого самоврядування, а саме - Загатянську сільську раду вирішила, що дані ліхтарі можуть бути ефективніше використані на земельній ділянці відмінній від тієї на якій вони використовуються в інтересах двох окремих жителів, внаслідок чого Загатянська сільська рада прийняла оскаржуване рішення. 
Крім того, апелянт зазначає, що затвердження акту обстеження не відноситься до виключних повноважень будь-якого іншого органу, а отже враховуючи, що дане рішення було спрямоване на забезпечення порядку на території населеного пункту, воно є таким, що прийняте Загатянською сільською радою в рамках її повноважень.
Рішення Загатянської сільської ради щодо звернення в Іршавський РЕМ є таким, що не створює правові наслідки для будь-кого, окрім Загатянської сільської ради та  Іршавського РЕМу, та не містить рішення, вказівки чи припису про демонтаж ліхтарів вуличного освітлення, а є лише фіксацією факту, що місцева рада має намір у встановленому законом порядку звернутись до підприємства з проханням вчинити певні дії. Разом з тим Іршавський РЕМ може й відмовити у виконанні прохання місцевої ради.
Згідно п.14 ч.4 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.
Вказана вимога Закону була додержана, оскільки на виконання рішення ради саме в.о. сільського голови звернувся до Іршавського РЕМ з проханням про відключення від джерела струму лінії, яка забезпечує постачання електроенергії до вищезазначених ліхтарів вуличного освітлення.
Отже, оскільки вирішення питання, як про затвердження акту обстеження так і прийняття рішення про звернення до підприємства від імені територіальної громади не є таким, що вилучене з компетенції сільської ради чи доручено іншому органу, з метою забезпечення на території с.Івашковиця порядку відповідно до п.44 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», відреагувавши на звернення жителів с.Івашковиця, Загатянська сільська рада прийняла цілком законне та правомірне рішення, прийняття якого належить до її компетенції.
Також апелянт вважає, що даний спір не повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а за правилами цивільного, бо позивач не вказав, які саме його права чи законні інтереси були порушені рішенням сільської ради, а у позовній заяві, останній зазначав, що встановлення вуличного освітлення по лінії Л-01 «Копань» було оплачено ним особисто за рахунок власних коштів, тому вважає, що питання демонтажу лінії вуличного освітлення, яка була встановлена за його рахунок, повинно було бути хоча би погоджено з ним.  
Крім того, апелянт зазначає, що суд необгрунтовано відхилив його доводи про те, що рішення № 354 є ненормативним правовим актом і після реалізації вичерпало свою дію.
А виходячи з тлумачення Конституційного Суду України, в задоволенні позовів про визнання недійсними ненормативних актів потрібно відмовляти через те, що вони, по суті втратили свою дію і більше не існують, як і припинили існувати відповідні правовідносини, але за умови, що дані рішення реалізовані, а не тому, що, як зауважив ВСУ «обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту».
Також апелянт зазначає, що в адміністративному позові однією з позовних вимог до Загатянської сільської ради було зобов`язати раду вжити відповідні заходи щодо відновлення вуличного освітлення по лінії Л-01 «Копань» в с. Івашковиця Іршавського району Закарпатської області.
Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Відповідно до пп. 7 п. а) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян
Згідно з пп.7 п. 1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди пішохідні та велосипедні доріжки.
Отже, позовна вимога про зобов`язання вжити заходів щодо відновлення вуличного освітлення повинна бути звернена до виконавчого органу Загатянської сільської ради, до виключних повноважень якого належить організація благоустрою населеного пункту. Узв`язку з чим вказана вимога до сільської ради не підлягає задоволенню, про що зазначено судом у рішенні. 
Однак, відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухваленні рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача  до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. 
Суд першої інстанції вважав, що одна з позовних вимог була адресована неналежному відповідачу, однак, в порушення ст. 48 КАС України, не здійснив жодних дій для залучення до розгляду справи виконавчого органу Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області як належного відповідача. 
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно та безпідставно не взято до уваги те, що позивач не має права на оскарження рішення Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, оскільки таке рішення жодним чином не порушує його права та інтереси, а також позивачем не додано жодного доказу порушення його прав.
Також апелянт не погоджується з розподілом судових витрат. Ним в повному обсязі та у спосіб передбачений нормами КАС України, було надано до суду докази на підтвердження понесених третьою особою витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у даній адміністративній справі.
Згідно ч. 2 ст. 51 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 3-11 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.  
Суд першої інстанції зазначив, що нормами процесуального законодавства передбачена можливість стягнення на користь 3-ї особи залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги, судових витрат зі сторони, визначеної відповідно до положень ст. 139 КАС України. В даному випадку 3-я особа заперечувала проти задоволення позовних вимог, а отже понесені нею судові витрати підлягають стягненню з позивача у визначеному процесуальним кодексом порядку. Витрати, які 3-я особа просить стягнути з позивача, не є витратами, пов`язаними із залученням свідків та проведенням експертизи, а тому не можуть бути стягнуті з позивача, що не є суб`єктом владних повноважень.
Апелянт вважає, що суд при винесенні оскаржуваного рішення дійшов помилкових висновків та не правильно застосував норми ч. 3 ст. 139 КАС України, у відповідності до якої, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору, а також, неправильно застосував норми ч. 1-2 ст. 132 та ч. 11 ст. 139 КАС України. 
Крім того, апелянт зазначив, що судом невірно в резолютивній частині зазначено реквізити відповідача та третьої особи. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.   

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.  

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2019 року до в.о. голови Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області (далі - Загатянська сільська рада) надійшло звернення громадян села Івашковиця з проханням з`ясування правових підстав виготовлення технічної документації та встановлення вуличного освітлення в с. Івашковиця ОСОБА_1 на господарському дворі будівлі №118 фермерського господарства « Копань ».
11 лютого 2019 року комісією посадових осіб Загатяської сільської ради та громадянина села Івашковиця ОСОБА_4 проведено обстеження земельної ділянки господарського двору СФГ «Копань», на якій розміщена лінія електропередач, зазначена у зверненні громадян, за результатами якого складено акт, згідно якого, перевіркою встановлено, що на земельній ділянці, яку фактично використовує ОСОБА_2 , розміщено три опори електролінії із ліхтарями вуличного освітлення. Крім того, в акті зазначено, що ОСОБА_1 ,  займаючи посаду голови сільської ради, використовував своє службове становище, виготовив проект та встановив три ліхтарі, які використовує у власних цілях його дружина. За результатами проведеного обстеження комісія вирішила передати акт на розгляд сесії для відповідного реагування.
18 лютого 2019 року рішенням ХХVI сесії VІІ скликання Загатянської сільської ради №354 вирішено затвердити акт обстеження від 11.02.2019 та звернутися в Іршавський РЕМ для демонтажу (а саме, відключення) трьох ліхтарів вуличного освітлення на земельній ділянці, де розміщена пилорама та інші об`єкти, які знаходяться у власності громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно Листом №146/02-04 від 04.03.2019 Загатянська сільська рада звернулася до Іршавського РЕМ з клопотанням,  згідно якого у зв`язку з проведенням ремонтних робіт з обслуговування лінії вуличного освітлення із трансформатора №КТП - 14 в с. Івашковиця відключити від джерела струму лінію Л-01 Копань.  
Приймаючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив, що місцеве самоврядування, відповідно до ст. 140 Конституції України, є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно частини 3 вказаної статті місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Задовольняючи частково позові вимоги суд першої інстанції вважав встановленим, що спірні ліхтарі знаходяться саме на вулиці села Івашковиця, тобто є елементом зовнішнього вуличного освітлення. 
Проте, як вбачається із звернення громадян села Івашковиця (а.с.112 т.1), Акту обстеження комісії сільської ради від 11.02.2019 (а.с.15 т. 1), схеми (а.с.165 т.1), що три опори лінії електропередач, на яких розміщено вуличне освітлення, розташовані на господарському дворі СФГ «Копань» де розташовані пилорама та господарські будівлі, які використовують позивач та його дружина ОСОБА_2 .      
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» №2807-IV від 06.09.2005 (далі - Закон) до об`єктів благоустрою населених пунктів належать, серед іншого, території загального користування, в тому числі, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.
Згідно ст. 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
У відповідності до вимог ст. 20 вказаного Закону організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.  Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту  
Згідно ст. 29 згаданого вище Закону власники об`єктів благоустрою забезпечують освітлення цих об`єктів відповідно до вимог державних стандартів, норм і правил. Забезпечення утримання, належного функціонування та збереження освітлювальних приладів на території об`єктів благоустрою, впровадження енергозберігаючих технологій та обладнання здійснюються балансоутримувачами цих об`єктів благоустрою.
Отже, нормами чинного законодавства передбачений обов`язок власників об`єктів благоустрою, до яких віднесено в тому числі, вулиці населених пунктів, забезпечувати їх освітлення відповідно до вимог державних стандартів, норм і правил.
Згідно договору про постачання електричної енергії, додаткової угоди, додатку до договору, Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с.69-79 т. 1) власником (балансоутримувачем) мереж, лінії вуличного освітлення в с. Івашковиця від КТП-14 є Загатянська сільська рада.
У відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
З огляду на викладене, помилковими є твердження суду першої інстанції, що лише виконавчий комітет сільської ради, з урахуванням вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділений був повноваженнями вирішувати питання, що стосуються демонтажу трьох ліхтарів вуличного освітлення.
Рішенням ХХVI сесії VІІ скликання Загатянської сільської ради №354 від 18 лютого 2019 року, затверджено акт обстеження від 11.02.2019 та вирішено звернутися в Іршавський РЕМ для демонтажу (а саме відключення) трьох ліхтарів вуличного освітлення на земельній ділянці, де розміщена пилорама та інші об`єкти, які знаходяться у власності громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до протоколу засідання сесії сільської ради від 18 лютого 2019 року, таке рішення прийнято депутатами Загатянської сільської ради одноголосно.
Положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не містить застережень, щодо відсутності підстав у ради затверджувати акти обстеження та вирішувати питання щодо звернень до інших суб`єктів, як то Іршавський РЕМ ПрАТ Закарпатттяобленерго.  
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції  вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що рішення ХХVI сесії VІІ скликання Загатянської сільської ради №354 від 18 лютого 2019 року прийнято з перевищенням повноважень, встановлених законом, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, що рішення Загатянської сільської ради №354 від 18 лютого 2019 року є ненормативним правовим актом, а тому не може бути предметом оскарження, бо таке стосується питань благоустрою, відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування в галузі житлово-комунального господарства, транспорту та зв`язку, впливає на права всіх жителів населеного пункту в частині права на сприятливі для життєдіяльності людини умови.
З урахуванням зазначеного вище, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Загатянську сільську раду вжити відповідні заходи щодо відновлення вуличного освітлення по лінії Л-01 «Копань» в с. Івашковиця Іршавського району Закарпатської області, а крім того питання облаштування вуличного освітлення є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення позову не має.
Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апелянтом заявлено клопотання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з позивача на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу  за супровід справи у суді першої інстанції та 5000 грн. відповідно  - апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно ч. 7 вказаної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У відповідності до  вимог ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно норми ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті,  залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Дана адміністративна справа належить до категорій справ незначної складності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з позивача слід стягнути на користь апелянта ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу за супровід справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» задовольнити, скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року по справі № 260/757/19.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (місцезнаходження: вул. Головна, 57, с. Оноківці Ужгородського району, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 00131529) 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» (місцезнаходження: вул. Головна, 57, с. Оноківці Ужгородського району, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 00131529) судовий збір на подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 Т.І. Шинкар
                                                                                          Р.Й. Коваль

повний текст складено 26.03.2020