ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2020 р.           Справа№ 910/13366/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Калатай Н.Ф. 

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 12.05.2020 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт"

на рішення      Господарського суду міста Києва
від                     02.12.2019 
у справі            №910/13366/19 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Прогрес Буд" 
до                      Товариства з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт"
про                    стягнення 542 457, 70 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "Прогрес Буд" (надалі - позивач, ТОВ "БК "Прогрес Буд") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт" (надалі - відповідач, ТОВ "Бісмарт Експерт") про стягнення 542 457, 70 грн, з яких: 500 000, 00 грн заборгованість за договором, 39 013, 70 грн пеня та 3 444, 00 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув грошові кошти, отримані за Договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №8 від 19.06.2018.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 позов задоволено.
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 500 000, 00 грн заборгованості, 3 444, 00 грн 3% річних, 39 013, 70 грн пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 136, 87 грн. 
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджено існування заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №8 від 19.06.2018. В свою чергу, відповідачем, належними та допустимими доказами не спростована вказана заборгованость у стягуваному розмірі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що станом на день подання позовної заяви, позивачем не виконано обов`язку по перерахуванню погодженої суми поворотної фінансової допомоги в розмірі 10 000 000, 00 грн, у зв`язку з чим строк її повернення не настав, що свідчить про відсутність підстав позову у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020, апеляційну скаргу ТОВ "Бісмарт Експерт" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючої судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 апеляційну скаргу ТОВ "Бісмарт Експерт" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 - залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
27.01.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Бісмарт Експерт" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого товариством долучені докази, що підтверджують надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами позивачу.
Окрім того, скаржником подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із обґрунтуванням причин його пропуску.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/13366/19 за апеляційною скаргою ТОВ "Бісмарт Експерт" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.03.2020. Також зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Зокрема, у своєму відзиві, позивач зазначає, що протягом дії Договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №8 від 19.06.2018 відповідач жодного разу не наполягав на наданні інших сум допомоги, окрім наданих позивачем 500 000, 00 грн. Відтак на виконання умов вказаного договору позивачем надано відповідачу поворотну фінансову допомогу лише в сумі 500 000, 00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Оскільки після спливу 12 місяців з моменту отримання поворотної фінансової допомоги відповідач грошові кошти не повернув, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог. 
Згідно Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
17.03.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 перепризначено на 12.05.2020.
У судове засідання 12.05.2020 з`явився представник відповідача. Позивач у судове засідання 12.05.2020 представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. 
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.
Так, у судовому засіданні 12.05.2020 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 12.05.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 19.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БК "Прогрес Буд" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт" (позичальник) укладено Договір №8 про надання поворотної фінансової допомоги (надалі - Договір), відповідно до умов якого, позикодавець надає позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.1.1 Договору).
Відповідно до п.1.3 Договору, поворотна фінансова допомога має бути повернена позичальником позикодавцю в повному обсязі та не є доходом позичальника.
Згідно з п.2.1 Договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 10 000 000, 00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позикодавцем не пізніше ніж через 10 банківських днів із дати підписання цього договору.
Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п.2.2 Договору).
За умовами п.2.4 Договору, поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцем, але на строк не більший ніж 12 календарних місяців з моменту отримання допомоги.
У п.3.1 Договору сторони визначили, що повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця в установі банку у строки, передбачені даним договором.
Відповідно до п.4.3 Договору, позичальник зобов`язаний повернути поворотну фінансову допомогу у строк, що не перевищує 12 місяців з дня отримання поворотної фінансової допомоги, а в разі дострокової вимоги позикодавця відповідно до п.4.2 договору протягом 10 банківських днів з моменту отримання повідомлення про дострокове повернення поворотної допомоги.
Згідно з п.5.2 Договору, у разі порушення строку повернення позикодавцю поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Пунктом 8.1 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту повернення поворотної фінансової допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем на виконання умов Договору позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 500 000, 00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень №215 від 27.06.2018 на суму 300 000, 00 грн, №243 від 06.07.2018 на суму 100 000, 00 грн, №247 від 06.07.2018 на суму 100 000, 00 грн.
Відповідач у встановлені Договором строки грошові кошти в сумі 500 000, 00 грн не повернув, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення фінансової допомоги, позивач звернувся до господарського суду першої інстанції із даним позовом.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним Договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно із ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. 
Частиною першою статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦКУкраїни).
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір, відповідно до ст.629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Тобто, за приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Положеннями ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами ч. 2. ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 2.4 Договору сторони передбачили, що поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцем, але на строк, не більший ніж 12 календарних місяців з моменту отримання допомоги, також аналогічне за своїм змістом положення закріплене в п.4.3 Договору. 
Як зазначалось вище, на виконання умов Договору позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 500 000, 00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень №215 від 27.06.2018 на суму 300 000, 00 грн, №243 від 06.07.2018 на суму 100 000, 00 грн, №247 від 06.07.2018 на суму 100 000, 00 грн.
На момент звернення позивача до суду першої інстанції з позовною заявою, передбачений Договором строк, на який відповідачу надавалась поворотна фінансова допомога в розмірі 500 000, 00 грн сплинув. Отже у відповідача виникло зобов`язання повернути вказані грошові кошти позивачу.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у разі відсутності від позикодавця вимоги про повернення фінансової допомоги, позичальник зобов`язаний, у строк не більше ніж 12 місяців з моменту отримання коштів, повернути їх позикодавцю.
Враховуючи, що відповідачем своєчасно не повернуто грошові кошти, надані у вигляді позики, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обгрунтованості позовних вимог про стягнення суми 500 000, 00 грн.
Згідно п. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).
Перевіривши наданий розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що позивачем при здійсненні вказаного розрахунку допущено арифметичні помилки, та відповідно здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми трьох відсотків річних правильно задовольнив вимоги позивача у цій частині в межах заявленої до стягнення суми, що становить 3 444, 00 грн.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).
Згідно з положеннями ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Згідно з п. 5.2 Договору, у разі порушення строку повернення позикодавцю поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Перевіривши наданий розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності умов Договору та вимог закону, судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача в частині стягнення суми пені, а саме в межах заявленої до стягнення суми, що становить 39 013, 70 грн.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань порушило право позивача на повернення наданої поворотної фінансової допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Бісмарт Експерт" - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (ТОВ "Бісмарт Експерт").
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/13366/19 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Бісмарт Експерт".
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2019, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №910/13366/19.
5. Матеріали справи №910/13366/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 13.05.2020. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                Н.Ф. Калатай