ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5332/20 Справа № 202/2727/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 грудня 2016 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 5238371, за яким страховик зобов`язався відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «Renault Laguna Grandtour», державний номер НОМЕР_1 . 
       Вказує, що 26 червня 2017 року в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля відповідача та транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 
       Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2 , спричинено механічні ушкодження. 
       Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2017 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 .
       Згідно Звіту № SOS_-170706-5947065 від 10.07.2017 року вартість збитків, заподіяних пошкодженому транспортному засобу склала 28 359,55 грн. 
       Відповідно до умов страхування позивачем на підставі заяви про настання страхового випадку від 05.07.2017 року та страхового акту № UA2017062600033/L01/01 від 01.09.2017 року була здійснена страхова виплата у розмірі 17 403,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25748 від 04.09.2017 року. 
       В свою чергу, відповідачем заяву про настання страхового випадку було подано тільки 07 липня 2017 року, тобто через 11 днів з порушенням строку письмового повідомлення страховика про настання ДТП. 
       Також позивач зазначає, що 04 жовтня 2018 року ОСОБА_3 було направлено вимогу про відшкодування завданої матеріальної шкоди, яку повернуто із закінченням терміну зберігання. 
       З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 17 403,59 грн та судові витрати по справі (а.с.1-3).
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року позовні вимоги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди — задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна» майнову шкоду у розмірі 17 403,59 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 921 грн, а всього – 19 324,59 грн (а.с.83-86).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості (розміру) збитків виконано особою без надання відповідних доказів, які б свідчили про його право на проведення подібного роду дослідження. Крім того, вважає, що огляд було проведено з порушенням встановленого законом порядку (а.с.90-94).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2017 року о 14 годині 00 хвилин в районі будинку АДРЕСА_1 вул. Каруни у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Laguna Grandtour», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 
       Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2 , спричинено механічні ушкодження.
       Відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2017 року, яка набрала законної сили 15.08.2017 року, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.
       Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Renault Laguna Grandtour», державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно Полісу № АК/5238371 від 16 грудня 2016 року.
       Згідно Звіту № SOS_-170706-5947065 від 10.07.2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість збитків, заподіяних пошкодженому транспортному засобу Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2 , склала 28 359,55 грн.
       На підставі заяви про настання страхового випадку від 05.07.2017 року та страхового акту № UA2017062600033/L01/01 від 01.09.2017 року позивачем була здійснена страхова виплата ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 25748 від 04.09.2017 року.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
       Згідно статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
       Згідно положень статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
       Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
       Доводи апеляційної скарги про те, що Звіт № SOS_-170706-5947065 від 10.07.2017 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам “Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів”, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, спростовується матеріалами справи.
       Вказаний Звіт здійсненою суб`єктом оціночної діяльності — Соболенко С.В, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 746/15 від 18.09.2015 року.
       Оцінку проведено суб`єктом, який відповідає вимогам ст. 4 – 6, 17, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» а також ст. 30, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Сама оцінка проведена оцінювачем на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги, що висновок про вартість( розмір) збитків, заподіяних транспортному засобу не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим не може бути належним доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Не скористався відповідач своїм правом клопотати про призначення автотоварознавчої експертизи, з метою встановлення вартості( розміру) збитків, заподіяних транспортному засобу.
       Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: