ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«01» червня 2020 року
м. Харків
справа № 640/18964/17-ц
провадження № 22ц/818/2732/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - Таш`ян Р.І. , 
відповідачі - Спеціалізоване комунальне підприємство «Харківзеленбуд», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Харківська міська рада
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року в складі судді Золотарьової Л.І.
в с т а н о в и в:
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ввечері 18 квітня 2017 року він припаркував свій автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку АДРЕСА_2, в якому він мешкає.

Вказав, що вранці 19 квітня 2017 року приблизно о 08-30 годині він побачив, що на його автомобіль впало дерево, внаслідок чого завдані пошкодження, а саме розбито лобове скло, залишені вм`ятини на металі, пошкоджено дах.

Зазначив, що з приводу цих обставин звернувся із заявою до Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, у висновку якого від 22 квітня 2017 року вказано, що дерево, яке впало на автомобіль по АДРЕСА_2 та пошкодило його, знаходиться на балансі Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд».

Вказав, що після зазначених подій змушений був одразу провести ремонт автомобіля, оскільки щоденно використовує його для роботи та потреб родини. Загальна сума відновлювального ремонту автомобіля склала 25 520,00 грн.

Крім того, 05 квітня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля та у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження договору і на забезпечення його виконання покупцем передано йому завдаток у сумі 1000,00 доларів США, що на момент передачі грошової суми еквівалентно 27 160 грн.

Однак, після пошкодження автомобіля через падіння дерева покупець відмовився від його придбання, оскільки його не влаштовував стан транспортного засобу, у зв`язку з чим він змушений був повернути покупцю завдаток у подвійному розмірі, тобто у сумі 2000,00 доларів США, що еквівалентно 53 240,00 грн.

Вказав, що на Спеціалізоване комунальне підприємство «Харківзеленбуд» покладено обов`язок з утримання зелених насаджень та своєчасного видалення аварійних дерев, який ним не був виконаний, в результаті чого пошкоджено його автомобіль, тому підприємство має відшкодувати завдану йому шкоду.

Просив стягнути зі Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» на його користь грошову суму у розмірі 25 520,00 грн у якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля; суму у розмірі 1000,00 доларів США, що еквівалентно 26 620,00 грн, в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поверненням сплаченої суми у розмірі завдатку, та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про залучення співвідповідачів по справі, у якому просив залучити до участі у справі як співвідповідачів за солідарними вимогами Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» та Харківську міську раду.

Зазначив, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс», однак це підприємство зазначає, що дерево, яке впало на його автомобіль, зростало на території між тротуаром та проїжджою частиною, яка на балансі підприємства не обліковується. Разом з тим, зелені насадження Київського району передані до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у кількості 8562 одиниць без визначення адреси розташування.

Вказав, що комунальні підприємства фактично перекладають відповідальність за пошкодження його майна одне на одного, надаючи суперечливі відомості.

Зазначив, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс», засновником якого є Харківська міська рада, тому саме ця організація зобов`язана проводити необхідні заходи щодо утримання зелених насаджень на прибудинковій території цього будинку.

У той же час, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство - Спеціалізоване комунальне підприємство «Харківзеленбуд», на яке покладено обов`язок здійснювати заходи щодо утримання зелених насаджень на території м. Харкова.

Вказав, що Харківська міська рада є суб`єктом в сфері благоустрою населеного пункту та визначає балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства комунальної власності.

Тому, необхідно залучити у якості співвідповідачів у справі Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» та Харківську міську раду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року залучено до участі у справі як співвідповідачів Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» та Харківську міську раду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з Харківської міської ради на його користь матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля у розмірі 25 520,00 грн та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позову Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

При цьому вважала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на час завдання шкоди позивач не був власником автомобіля, оскільки реєстрація права власності за ним відбулась лише 08 серпня 2017 року; що позивачем не доведена протиправна дія чи бездіяльність відповідача, причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, що унеможливлює покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди; що документально не підтверджено конкретне місце пригоди, відсутній протокол огляду місця пригоди, схема дорожньо-транспортної пригоди, показання свідків, а також докази, що дерево не зрубано третіми особами; немає експертного висновку щодо стану дерева, не складено акту отриманих ушкоджень; відсутня інформація, що на момент аварії не було штормових попереджень у даному районі; що стоянка автомобіля на тротуарах заборонена, тому позивачем можливо порушено Правила дорожнього руху; що схеми розташування дерева відносно будинку не надано, тому неможливо встановити коло підприємств, відповідальних за утримання елементів благоустрою; що при визначенні розміру шкоди не враховувалось значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля; що позивачем не доведено, що фізична особа-підприємець, який виконав ремонт автомобіля, уповноважений компанією-виробником автомобіля надавати послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, тобто є авторизованим виконавцем. 

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача Харківська міська рада не оскаржує.

27 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Харківської міської ради, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, а також стягнути з Харківської міської ради 3000,00 грн витрат на правову допомогу. Вказав, що на час пошкодження автомобіля ОСОБА_1 був його власником, оскільки придбав автомобіль ще у 2008 році, а 08 серпня 2017 року лише перереєстрував його у зв`язку з встановленням газового обладнання. Зазначив, що доказів відсутності своєї вини у пошкодженні майна Харківська міська рада не надала. Вказав, що Спеціалізоване комунальне підприємство «Харківзеленбуд» та Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» заперечують приналежність їм території, на якій знаходилось дерево, що пошкодило автомобіль позивача, та оскільки у м. Харкові немає інших комунальних підприємств, до компетенції яких належить питання благоустрою території за адресою: АДРЕСА_2 , то завдану шкоду має відшкодувати Харківська міська рада як суб`єкт благоустрою. Зазначив, що посилання апелянта на необхідність врахування коефіцієнта фізичного зносу є безпідставними, оскільки між сторонами склались деліктні, а не страхові правовідносини. Вказав, що твердження апелянта про заподіяння шкоди автомобілю третіми особами чи внаслідок порушення Правил дорожнього руху, є лише його припущеннями. Зазначив, що фізична особа - підприємець ОСОБА_4 , яка здійснювала ремонт автомобіля, зареєстрована 30 травня 2011 року як підприємець та з цього часу могла займатися ремонтом автомобілів.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що належним відповідачем у справі є Харківська міська рада, оскільки Спеціалізоване комунальне підприємство «Харківзеленбуд» та Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» не є балансоутримувачами зелених насаджень за адресою: АДРЕСА_2, тому з неї підлягає стягненню завдана позивачу матеріальна шкода у розмірі вартості ремонту автомобіля.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Дата першої реєстрації автомобіля - 26 червня 2008 року, наступна дата реєстрації - 08 серпня 2017 року (а. с. 10).

З висновку, затвердженого начальником Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області 22 квітня 2017 року вбачається, що 19 квітня 2017 року до чергової частини Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1 , 1970 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 за фактом пошкодження його автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1 , який пояснив, що 19 квітня 2017 року близько 08-30 години він підійшов до свого автомобіля, який був припаркований біля його будинку, та виявив, що на автомобіль впало дерево, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. В ході розгляду матеріалу встановлено, що відповідальним за стан зелених насаджень в м. Харкові є Комунальне підприємство «Харківзеленбуд», та між сторонами склалися цивільно-правові відносини (а. с. 12).

Начальником Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області складено лист на адресу ОСОБА_1 , яким повідомлено, що його заява зареєстрована в ЖЄО № 11195 від 19 квітня 2017 року та розглянута, і для подальшого розгляду звернення йому необхідно звернутися з заявою до суду (а. с. 11).

Як вбачається з копії накладної №22070/о від 28 квітня 2017 року, придбано лобове скло для «Toyota 56111-60471» за 7800,00 грн (а. с. 13).

З копії товарного чеку №02542 від 17 травня 2017 року вбачається, що сплачено 2500,00 грн за видалення вм`ятин без фарбування автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1 (а. с. 14).

Як вбачається з акту виконаних робіт від 29 травня 2017 року ОСОБА_1 сплатив фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 15 220,00 грн за надані послуги з ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а саме: розбірка салону - 800,00 грн, рихтовка даху автомобіля 3800,00 грн, встановлення лобового скла 800,00 грн, фарбування панелі даху автомобіля - 5000, 00 грн, загалом - 10 400,00 грн. Вартість запасних частин, використаних при наданні послуг: авто емаль - 1800,00 грн, лак акриловий з затверджувачем - 900,00 грн, грунтівка акрилова - 900,00 грн, шпаклівка - 680,00 грн, розчинник акриловий - 120,00 грн, плівка для фарбування - 20,00 грн, папір наждачний - 300,00 грн, скотч малярний - 100,00 грн, всього - 4820,00 грн (а. с. 15).

З відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 16 листопада 2017 року № 17221 вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_2 є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста та перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Зелені насадження Київського району були передані від КВЖРЕП-1 Київського району до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у кількості 8562 одиниці без визначення адреси розташування (а. с. 57).

З відповідей Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 1578/2/07-05 від 15 лютого 2019 року та № 720/2/07-05 від 23 січня 2019 року вбачається, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс» та обслуговується дільницею № 12 , а дерево, яке впало 19 квітня 2017 року, зростало на території між тротуаром та проїжджою частиною по АДРЕСА_2 та на балансі підприємства не обліковується, не входить до прибиральної площі. Зазначене також встановлено актом від 16 квітня 2019 року № 398 (а. с. 53, 55, 75).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, юридичною підставою відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення є зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року, справа № 761/6010/15-ц, провадження № 61-15835 св 18.

Відповідно до вимог пункту 2 статті 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає організацію належного утримання та раціонального використання об`єктів природоохоронного та iншого призначення.

Пунктом 2 статті 3 цього Закону передбачено, що система благоустрою населених пунктів включає, зокрема, організацію їх благоустрою.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону зелені насадження уздовж вулиць, на прибудинкових територіях є елементами благоустрою.
У містах та iнших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їx реєстр за видовим складом та віком. Облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Харківська міська рада як орган місцевого самоврядування є суб`єктом в сфері благоустрою населеного пункту.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі, щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а  обов`язок з відшкодування заподіяної  особі майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля житлового будинку.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі №200/22129/16-ц, провадження №61-43478св18.

Як вбачається з матеріалів справи, факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання в зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наданими позивачем висновком, затвердженим начальником Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області 22 квітня 2017 року за наслідками розгляду звернення від 19 квітня 2017 року щодо пошкодження автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», копіями накладної № 22070 /о від 28 квітня 2017 року, товарного чеку №02542 від 17 травня 2017 року, акту виконаних робіт від 29 травня 2017 року.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_2 у м. Харкові є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста та перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

З відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 16 листопада 2017 року № 17221 вбачається, що зелені насадження Київського району були передані від КВЖРЕП-1 Київського району до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у кількості 8562 одиниці без визначення адреси розташування.
Тобто, конкретно визначене дерево, яке зростало на території між тротуаром та проїжджою частиною по АДРЕСА_2 , та впало 19 квітня 2017 року на автомобіль позивача, на балансі підприємства не обліковується.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку.

Відомостей про те, що зазначене дерево передавалось на баланс Спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» суду також не надано.
При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Власником (особою, яка зобов`язана утримувати майно, що їй належить) зелених насаджень є власник земельної ділянки, на якій вони розташовані, тобто у даному разі, територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 211/1489/13-ц, провадження № 61-27913св18.

За таких умов, оскільки дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на Харківську міську раду обов`язку по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди.

Аргументи апеляційної скарги Харківської міської ради, що позивачем не доведена її протиправна дія чи бездіяльність, причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, що унеможливлює покладення на неї обов`язку відшкодування шкоди, судова колегія вважає необґрунтованими.

Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю Харківської міської ради, до обов`язків якої входить організація озеленення та якою не було належним чином забезпечено організацію роботи з питань благоустрою, встановлено судом першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

У випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17, провадження № 61-682св18.
Відсутність своєї вини у завданні позивачу шкоди Харківською міською радою не доведено. 
 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність складу цивільного правопорушення та стягнення матеріальних збитків саме з Харківської міської ради.

Доводи апеляційної скарги Харківської міської ради, що на час завдання шкоди позивач не був власником автомобіля, оскільки реєстрація права власності за ним відбулась лише 08 серпня 2017 року, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , у якому вказана дата першої реєстрації автомобіля - 26 червня 2008 року.

На підтвердження придбання автомобіля у червні 2008 року ОСОБА_1 до відзиву на апеляційну скаргу також надано копію видаткової накладної № 1-00002045 від 25 червня 2008 року, з якої вбачається, що ним придбано у ТОВ «Автоарт» автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 120» вартістю 302 010,00 грн, та копію акту приймання-передачі вказаного автомобіля від 25 червня 2008 року.

Матеріали справи свідчать про те, що 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 укладав договір купівлі-продажу автомобіля з ОСОБА_3 , предметом якого був автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Пунктом 2.2. договору передбачено, що покупець сплачує продавцю вартість автомобіля у строк до 24 квітня 2017 року. Згідно пункту 4 договору право власності на автомобіль переходить до покупця з дати підписання акту приймання-передачі транспортного засобу та виконання покупцем умов пункту 2.2 цього договору. До моменту повної оплати вартості автомобіля та підписання акту приймання-передачі транспортного засобу, автомобіль знаходиться у продавця (а. с. 16).

Однак, автомобіль у власність покупця за договором від 05 квітня 2017 року не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, а сам по собі договір купівлі-продажу, вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у визначеному законом порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Зазначене підтверджується висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц, провадження N 61-17988св18.

Таким чином, позивач з 2008 року є власником автомобіля, якому спричинені ушкодження внаслідок падіння дерева, та автомобіль з його власності не вибував, зокрема, і станом на час завдання шкоди 19 квітня 2017 року.

Посилання Харківської міської ради на те, що висновок начальника Київського відділу поліції складено 22 квітня 2017 року, тобто не у день спричинення шкоди, є непереконливими, оскільки 22 квітня 2017 року вказаний висновок затверджено, однак із відповідною заявою до чергової частини Київського ВП ГУНП в Харківській області, яка зареєстрована в ЖЄО за № 11195, ОСОБА_1 звернувся саме 19 квітня 2017 року, тобто у день, коли виявив заподіяння шкоди майну.

Доводи Харківської міської ради, що документально не підтверджено конкретне місце пригоди, відсутні протокол огляду місця пригоди, схема дорожньо-транспортної пригоди, показання свідків, а також відсутні докази, що дерево не зрубано третіми особами; відсутній експертний висновок щодо стану дерева, не складено акту отриманих ушкоджень; відсутня інформація, що на момент аварії не було штормових попереджень у даному районі, є необґрунтованими та висновків суду першої інстанції не спростовують, адже не свідчать про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди автомобілю позивача. 

Єдиною та достатньою обставиною у цій справі, яка б свідчила про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу, а як наслідок і відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку її відшкодувати, було б заподіяння такої шкоди у зв`язку із дією об`єктивних обставин, зокрема те, що падіння дерева на автомобіль відбулося внаслідок злив, ураганів, сильних вітрів тощо.
   
Однак, будь-яких відомостей щодо таких обставин відповідачем не надано, свої заперечення проти вимог позивача Харківська міська рада не підтверджує будь-якими належними та допустимими доказами, що є її процесуальним обов`язком як учасника справи, а лише ґрунтує на припущеннях.

При цьому, позивач не зобов`язаний доказувати вину відповідача у заподіянні шкоди. Натомість саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. Проте, Харківська міська рада жодного доказу відсутності своєї вини ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надала.

Доводи Харківської міської ради, що стоянка автомобіля на тротуарах заборонена, тому позивачем могло бути порушено Правила дорожнього руху, також є лише припущеннями відповідача, оскільки будь-яких доказів порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху суду матеріали справи не містять, та даних щодо того, що стоянка автотранспорту біля будинку АДРЕСА_2 заборонена, відповідачем не надано.

Аргументи Харківської міської ради, що схеми розташування дерева відносно будинку не надано, тому неможливо встановити коло підприємств, відповідальних за утримання елементів благоустрою, є безпідставними, враховуючи, що дерево розташовано на земельній ділянці комунальної форми власності, тобто орган місцевого самоврядування зобов`язаний утримувати таке майно.

Посилання апеляційної скарги Харківської міської ради, що при визначенні розміру шкоди не враховувалось значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, судова колегія відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи для відновлення попереднього стану автомобіля використовувалися нові деталі, зокрема, лобове скло, тому особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Позивач надав суду докази щодо розміру завданої майнової шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає. Крім того, будь-яких заперечень щодо розміру завданої шкоди відповідач до суду першої інстанції не висловлював, клопотань про проведення експертизи ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не заявляв. 

Твердження Харківської міської ради, що позивачем не доведено, що фізична особа-підприємець, який виконав ремонт автомобіля, уповноважений компанією-виробником автомобіля надавати послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, тобто є авторизованим виконавцем, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ремонтно-відновлювальні роботи щодо автомобіля проведені фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та має право здійснювати технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Таш`ян Р.І. просив стягнути з Харківської міської ради 3000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано копію ордеру № 1011211 від 16 квітня 2020 року, копію договору про надання правової допомоги № 9/2020 від 16 квітня 2020 року, копію розрахунку суми гонорару за надання правової допомоги від 16 квітня 2020 року та копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 24 квітня 2020 року, з яких вбачається, що адвокатом Таш`яном Р.І. надано ОСОБА_1 правову допомогу при розгляді справи № 640/18964/17 в Харківському апеляційному суді у вигляді складання відзиву на апеляційну скаргу протягом 3 годин вартістю 3000,00 грн.

Однак, будь-яких платіжних документів, що свідчать про оплату гонорару адвоката, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, чеку тощо) до суду не надано.

За таких умов, клопотання представника позивача про стягнення з Харківської міської ради витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Клопотання представника ОСОБА_1 - Таш`яна Романа Івановича про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції - залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 червня 2020 року.