ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №804/1022/17
адміністративне провадження №К/9901/22774/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1    
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року (головуючий суддя - Семененко Я.В., судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.)
у справі №804/1022/17
за позовом ОСОБА_1        
до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області  
про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді.
I. РУХ СПРАВИ
1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
- визнати неправомірним та скасувати наказ від 19 грудня 2016 року № 3779 в частині накладення дисциплінарного стягнення;
- визнати неправомірним та скасувати наказ від 19 грудня 2016 року №357о/с в частині звільнення зі служби в поліції; 
- поновити на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 20 грудня 2016 року; 
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції є незаконним, прийнятим передчасно та без дотримання вимог законодавства. Службове розслідування проведено з порушенням, а також відсутні підстави для висновків про наявність в його діях дисциплінарного проступку.
3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  27 березня 2017 року позов задоволено.
4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.  
5. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
6. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу на посаді оперуповноваженого Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції.
7. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23 листопада 2016 року № 3497 призначено службове розслідування за фактом повідомлення 23 листопада 2016 року про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною третьою статті 189, частиною третьою 357, частиною другою статті 365 КК України оперуповноваженим Довгинцівського відділу поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . На час проведення службового розслідування оперуповноважених відсторонено від виконання службових обов`язків за посадами.
8. 19 грудня 2016 року затверджено висновок про результати службового розслідування, відповідно до якого позивачем порушено вимоги статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, що виразилося у безпідставному затриманні та утриманні у приміщенні адміністративної будівлі Довгинцівського районного відділу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка перебувала на сьомому місяці вагітності, чим у свою чергу було порушено їх конституційні права, тобто вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей особового складу Міністерства внутрішніх справ України.
9. У ході службового розслідування ОСОБА_1 на підставі статті 63 Конституції України відмовився від надання пояснень.
10.          У висновку службового розслідування зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 19 жовтня 2015 року працівники Довгинцівського районного відділу, а саме ОСОБА_5 , оперуповноважені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 безпідставно затримали ОСОБА_3 та його співмешканку ОСОБА_4 , яка перебувала на сьомому місяці вагітності, і в подальшому, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , насильно позбавили волі потерпілих з 19 жовтня по 15 листопада 2015 року утримуючи їх 5 діб у приміщенні Довгинцівського районного відділу та 23 доби у квартирах за різними адресами в місті Кривий Ріг. У цей час працівники поліції вимагали передачі їм права на двокімнатну квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_3 22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 , сприймаючи погрози працівників поліції щодо себе та своєї громадянської дружини реально, надав довіреність на продаж квартири. 11 листопада 2015 року внаслідок злочинних дій працівників поліції ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , квартира була продана за довіреністю стороннім особам, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3 згідно висновку оціночно-будівельної експертизи спричинено збитки на суму 195   098 грн.
11.          Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19 грудня 2016 року № 3779 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
12.          Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19 грудня 2016 року № 357о/с відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) позивача звільнено зі служби в поліції з 20 грудня 2016 року.                  
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13.          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем кримінального злочину може бути встановлений лише обвинувальним вироком суду, а повідомлення про підозру є процесуальною дією, яка відображає лише процесуальне становище ОСОБА_1 під час проведення досудового слідства.
14.          Також зазначав що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність звільнення позивача з Національної поліції України.
15.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд зазначав, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку. Визначальним у справі про поновлення на роботі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що стало підставою для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.
16.          Матеріали службового розслідування свідчать що ОСОБА_1 не дотримувався вимог, які пред`являються до поліцейського та які обумовлені, зокрема, високим званням поліцейського і завданнями органів поліції в цілому. Службовим розслідуванням встановлено факт безпідставного доставляння позивачем до Довгинцівського районного відділу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх незаконного утримання, чим порушено їх конституційні права.
17.          Судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення процедури призначення та проведення службового розслідування, а також відповідачем дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення.     
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18.          Позивач у своїй касаційній скарзі зазначає про пропуск відповідачем місячного строку накладення дисциплінарного стягнення, оскільки про проступок керівництву стало відомо у червні 2016 року, а звільнено його у грудні 2016 року.
19.          Судом апеляційної інстанції не було надано оцінки доказам непричетності позивача до незаконного утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відчуженні квартири, а також що дані особи є фігурантами іншого кримінального провадження зі схожими обставинами.
20.          Відповідач у запереченні на касаційну скаргу просив касаційну скаргу залишити без задоволення.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
22.          Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію»   (далі - Закон № 580-VIII).
23.          Частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII   передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1)      неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. 
24.          Згідно частини першої статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції   та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».   
25.          Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут).
26.          Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. 
27.          Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. 
28.          Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено відповідальність осіб рядового і начальницького складу. За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. 
29.          Частина перша статті 7 Дисциплінарного статуту передбачає, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
30.          Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник  або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку,  обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького  складу  з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. 
31.          Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
32.          Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю; реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення (підпункти 2.2.1 та 2.2.2 пункту 2.2 Інструкції).
33.          Як установлено судами попередніх інстанцій підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування за фактом повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною третьою статті 189, частиною третьою 357, частиною другою статті 365 КК України оперуповноваженим Довгинцівського відділу поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
34.          Під час проведення службового розслідування були допитані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили що відносно них, зокрема, позивачем було застосовано погрози, психологічний тиск, які викликали побоювання за своє життя та здоров`я, вимагання надати інформацію про місцезнаходження документів на квартиру та паспорту, а також згоди на продаж квартири та видачі довіреності для цього. З 19 жовтня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували під постійним наглядом в приміщенні Довгинцівського районного відділу або на різних квартирах в місті Кривий Ріг, а 15 листопада 2015 року після продажу квартири їх відпустили.  
35.          Згідно довідки, наданої заступником начальника слідчого відділу Довгинцівського відділу поліції, у період з 1 жовтня по 30 листопада 2015 року слідчими Довгинцівського РВ доручення у порядку статті 40 КПК України на відпрацювання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 оперативному підрозділу районного відділу не надавалися.
36.          А тому підстави для їх доставляння чи запрошення в районний відділ поліції та їх утримання там, були відсутні.     
37.          З огляду на обставини, встановлені службовим розслідуванням, було зроблено висновок про порушення ОСОБА_1 вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, що виразилося у вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей особового складу Міністерства внутрішніх справ України.
38.          У обґрунтування касаційної скарги позивач посилався, що апеляційним судом не було взято до уваги та не надано оцінку тому що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у Апеляційному суді Дніпропетровської області повідомили що їх не викрадали та волі не позбавляли. Проте згідно наданої копії ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року потерпілі повідомляли що ОСОБА_8 не здійснював на них ніякого тиску, не позбавляв їх волі та претензій до нього не мають, а не позивач.
39.          Надана позивачем копія журналу судового засідання від 23 жовтня 2015 року, відповідно до якої у цей день ОСОБА_4 брала участь у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, не може бути належним доказом непричетності позивача до незаконного доставляння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до районного відділу поліції та тривалому утриманні їх, зокрема в інші дні та в інший час.
40.          Посилання позивача на довіреність та копію договору купівлі-продажу квартири, які судом не визнані недійсними, копію висновку експерта від 17 січня 2017 року про отримання грошових коштів за продаж квартири саме ОСОБА_3 , також не є належними доказами. Судом апеляційної інстанції правомірно зазначено що оскільки позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за продаж квартири ОСОБА_3 , а за незаконне доставляння до відділу поліції та утримання осіб, то його посилання на непричетність до відчуження квартири є безпідставним.
41.          У касаційній скарзі позивач також посилається на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є фігурантами в іншому кримінальному провадженні зі схожими обставинами справи. Проте дана обставина не може свідчити про відсутність вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, встановленого службовим розслідуванням від 19 грудня 2016 року.  
42.          Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення  за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не   пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування,  кримінального провадження або провадження у справі про   адміністративне   правопорушення,   не   враховуючи  періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення  не  може бути накладено,  якщо з дня вчинення  проступку  минуло  більше  півроку.  У  цей  період не включається строк проведення службового розслідування  або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.
43.          Позивач у касаційній скарзі зазначав, що відповідачем пропущено строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки про проступок керівництву стало відомо до 14 червня 2016 року, відповідно до висновку службової перевірки за відомостями, викладеними у листі заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області щодо відсутності сторінок у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції, затвердженого 29 червня 2016 року. 
44.          Проте даним висновком встановити винних у знищенні сторінок 68 та 70 журналу № 3439 не процесуальним шляхом не видалось можливим. Тому посилання що строк накладення дисциплінарного стягнення має обчислюватися з червня 2016 року є помилковим.
45.          Суд апеляційної інстанції правомірно та обґрунтовано виходив з того, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування, висновки якого затверджені 19 грудня 2016 року. Про вчинення проступку, відносно якого проведено службове розслідування, керівництву стало відомо 23 листопада 2016 року після повідомлення про підозру позивачу у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною третьою статті 189, частиною третьою 357, частиною другою статті 365 КК України.
46.          Також суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, правомірно виходив з того, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.
47.          Приведені позивачем пояснення та доводи не спростовують обставин щодо скоєння ним проступку, який підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни. 
48.          Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
49.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
50.          Відповідно до статті 343 КАС України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
51.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2017 року у справі №804/1022/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду