ПОСТАНОВА
Іменем України

17 червня 2020 року 
Київ
справа №159/1786/17
адміністративне провадження №К/9901/43828/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Тацій Л.В., 

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 159/1786/17
за позовом ОСОБА_1 
до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України
про  визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від         03 липня 2017 року (головуючий суддя Панасюк С.Л.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Святецького В.В., суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М.), -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила: - визнати протиправними дії Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо виплати пенсії ОСОБА_1 без врахування розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - зобов`язати Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України, починаючи з 19 серпня 2016 року, з виплатою компенсації втрати частину доходу, у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії в повному розмірі без обмеження строком. 
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що Законами України про Державний бюджет щорічно збільшувався розмір прожиткового мінімуму. Згідно норм чинного законодавства,  у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму здійснюється перерахунок складових пенсійної виплати, які визначаються від цієї величини. Зокрема, перерахунку підлягає мінімальний розмір пенсії та доплати за понаднормовий стаж. Однак,  відповідачем відповідний перерахунок пенсії позивача проведено не було. Загальний розмір пенсійної виплати на момент звернення до суду складає 949 грн. при прожитковому мінімумі 1312 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму. Зобов`язано Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії і виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначений законом, починаючи з 19 серпня 2016 року, з врахуванням раніше виплачених сум.
4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня     2017 року постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від          03 липня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за період з 19 серпня 2016 року по 15 листопада 2016 року включно залишено без розгляду. Визнано протиправною відмову Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 не нижче розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 16 листопада 2016 року.
5. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія, яку отримує позивач і яка є основним джерелом її існування, що не заперечив відповідач, не забезпечує рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому призначення відповідачем пенсії позивачу в такому розмірі є необґрунтованим. В той же час, позовна вимога позивача про виплату їй компенсації втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії в повному розмірі без обмеження строком задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, у зв`язку з тим, що на момент розгляду цього спору в суді не існує судового рішення, яке набрало законної сили та підтверджує факт, що відповідач протиправно не перерахував розмір пенсії позивача.
6. В свою чергу, апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови в перерахуванні позивачу призначеної пенсії за віком відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та необхідності зобов`язати відповідача перерахувати позивачу призначену їй пенсію за віком. Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску, а тому позовні вимоги за період з 19 серпня         2016 року по 15 листопада 2016 року включно слід залишити без розгляду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У листопаді 2017 року Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня       2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
8. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначив про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є помилковими, оскільки Пенсійним органом позивачу на законних підставах призначена та виплачується пенсія в порядку та у розмірі, що передбачений чинним законодавством. Окремо зазначає, що відсутність у позивача необхідного страхового стажу позбавляє Пенсійний орган можливості виплачувати їй пенсію у розмірі, не меншому аніж прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9.  Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.
10. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
11. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
12.  На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
13.  Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя      Гімон М.М., судді: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.
14. У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Гімона М.М., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 26.06.2019 № 850/0/78-19, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2019, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л. В.
15. Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 16.06.2020.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач з 19.08.2016 перебуває на обліку в Ковельському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України, як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмірі пенсії позивача складає 949,00 грн.
17. Позивач у квітні 2017 року звернулася до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок і підвищення їй пенсії до розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 19.08.2016.
18. Листом від 28.04.2017 року за №56/І-01 Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України повідомило позивача, що розмір її пенсії за віком обчислено відповідно до ст.ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залежно від стажу та заробітку. Основний розмір пенсії обчислений із заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.12.2000 та з 01.01.2010 по 31.01.2015 і страхового стажу 15 років 02 дні. Пенсійна виплата обрахована згідно норм діючого законодавства.
19. З вказаного листа Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України убачається, що розмірі пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.12.2016 становить  949,00 грн., де 224, 20 грн. - основний розмір пенсії; 399,30 грн. - доплата до прожиткового мінімуму при неповному стажі; 325,50 - державна адресна допомога відповідно до  Постанови КМ України від 26.03.2008 №265 (949,00 грн. - 623,50 грн.).
20. Не погоджуючись з призначенням та виплатою відповідачем пенсії у вказаному вище розмірі, позивач звернулася до суду. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
22. Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».
23. Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
24. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок призначення, нарахування і виплати пенсій.
25. Частиною першою статті 5 Закону №1058-IV встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
26. Відповідно до п. 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV тимчасово, до прийняття відповідного закону, жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.
27. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», у редакції, чинній до 24 квітня 2014 року, передбачалася виплата щомісячної державної адресної допомоги, у разі, якщо щомісячний розмір пенсійних виплат не досягав прожиткового мінімуму. І така щомісячна адресна допомога виплачувалася у сумі, що не вистачає саме до прожиткового мінімуму.
28. Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265, та встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів I та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає          949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
29. Такі зміни набрали чинності 24 квітня 2014 року.
30. Як встановлено судами, на час вирішення спору, позивач отримує пенсійну виплату у вигляді пенсії, розрахованої пропорційно наявному страховому стажу, та відповідну доплату у вигляді щомісячної державної адресної допомоги у відповідному розмірі та загалом отримує 949,00 грн.
31. З наведеного вбачається, що відповідачем позивачу призначена та виплачується пенсія за віком в порядку та у розмірі, що передбачений Законом №1058-IV, а також з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» щомісячна державна адресна допомога. 
32. Щодо посилання позивача та судів першої та апеляційної інстанцій на порушення відповідачем вимог ст.46 Конституції України колегія суддів зазначає наступне.
33. Відповідно до названої статті Основного закону України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
34. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
35. Відповідно до ст. 6 Закону №1058-IV, непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.
36. При цьому, види виплат, які виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначені ст. 9 Закону і такими виплатами є: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 9). За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата (ч. 2 ст. 9). У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера (ч. 3 ст. 9).
37. Отже, за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, одноразова виплата (ст. 56 Закону) та допомога на поховання.
38. З огляду на вищенаведені норми Закону №1058-IV та постанови Кабінету Міністрів України №265, у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949,00 грн, виплачується за рахунок коштів державного бюджету.
39. Організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування (абз. 2 ч. 1 ст. 58 Закону № 1058- IV), що базується на принципах, закріплених у ст. 7 Закону №1058-IV, серед яких заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.
40. Таким чином, сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), та розміром пенсійних виплат. Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.
41. Частина третя статті 46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у ч. 2 ст. 7 Закону №1058-IV.
42. Їхнє застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.
43. Таким чином, законодавством розмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.
44. Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.
45. Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови Кабінету Міністрів України №265, Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» тощо.
46. Отже, у своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та ч. 3 ст. 46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя позивача не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.
47. Відповідно, підстави для визнання протиправними дій пенсійного органу та задоволення позову, в межах розгляду даної справи, відсутні. 
48. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №148/625/17 та у постановах Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №591/2901/16-а,                               від 26 лютого 2020 року у справі №452/2894/16-а, від 07 листопада 2019 року у справі №761/1196/17, від 24 липня 2019 року у справі №159/2881/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від нього.
49. В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про залишення позовних вимог за період з 19.08.2016 по 15.11.2016 без розгляду, у зв`язку з пропуском встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття рішень судами попередніх інстанцій) строку звернення до суду.
50. Також, колегія суддів вважає обґрунтованими рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про виплату позивачу компенсації втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії в повному розмірі без обмеження строком задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, у зв`язку з тим, що на момент розгляду цього спору в суді не існувало судового рішення, яке набрало законної сили та підтверджує факт, що відповідач протиправно не перерахував розмір пенсії позивача.
51. Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду  першої та апеляційної інстанцій щодо визнання протиправною відмови Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 не нижче розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та зобов`язання Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 16 листопада 2016 року, та вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.
52. Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).
53. Відповідно до ч.1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
54. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового скасування рішень судів попередніх інстанцій із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
55. Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.
Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня      2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року  в частині задоволення позову скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
Т.Г. Стрелець 
 Л.В. Тацій ,
Судді Верховного Суду