УХВАЛА

18 червня 2020 року 
Київ
справа №160/9844/19
адміністративне провадження №К/9901/9172/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 160/9844/19 за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, третя особа Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним та скасування висновку,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Громадської ради доброчесності (далі - відповідач, ГРД), третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, де просила:
визнати протиправним та скасувати висновок про невідповідність судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений Громадською радою доброчесності 09 квітня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що висновок ГРД та рішення/протокол про його затвердження є необґрунтованими та безпідставними, прийнятими без врахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття. Звертала увагу, крім іншого, на те, що їй не було надано часу для надання пояснень та документів, а сам висновок готувався відповідачем у обмежені строки та за наявною інформацією.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, провадження у справі № 160/9844/19 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки коло суб`єктів владних повноважень, дії, бездіяльність та акти яких можуть бути оскаржені до суду є обмеженим. Громадська рада доброчесності, на відміну від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, не входить до кола таких суб`єктів владних повноважень.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що відсутність управлінських функцій відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, відсутність правовідносин між позивачкою та відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та відсутність порушених таких прав позивачки внаслідок прийняття оскаржуваного рішення свідчать про відсутність спору, що у свою чергу виключає можливість звернення до суду.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо обставин, установлених під час підготовки справи до касаційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду виходячи з наступного.
Відповідно до частини 6 статті 346 КАС України (в редакції Закону України від 02.10.2019 N 142-IX) справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували публічний характер позовних вимог та того, що відповідач у межах спірних правовідносин здійснював владні управлінські функції. Виходячи з прохальної частини позовної заяви, позовна вимога містить ознаки публічно-правового спору на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, тому, на думку скаржника, суди помилково закрили провадження у цій справі.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 9901/107/19. Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що  оскаржуване рішення загальних зборів членів ГРМЕ, оформлене протоколом від 11 січня 2019 року № 9, яким скликано спеціальне спільне засідання ВККС та ГРМЕ для встановлення відповідності позивачки критеріям, викладеним у частині четвертій статті 8 Закону № 2447-VIII, не порушує прав, свобод та інтересів позивачки, оскільки належним захистом порушеного, на її думку, права є скасування рішення від 23 січня 2019 року, яким припинено її участь у конкурсі. 
Проте справа № 9901/107/19 стосується інших правовідносин ніж ті, які є предметом розгляду у цій справі.
Разом з тим, справи у подібних правовідносинах розглядалися Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду, якими не висловлювалися застереження щодо порушення правил предметної юрисдикції при розгляді справ у подібних правовідносинах (справа № 800/264/17).
За наявною інформацією, Велика Палата Верховного Суду не викладала у своїх постановах висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Згідно з частиною першою статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Системний аналіз положень наведених норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив саме Велику Палату Верховного Суду як «суд, визначений законом», який здійснює касаційний перегляд справи за наявності у ній спору щодо предметної юрисдикції. Тому, враховуючи, що у цій справі учасник справи оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції та особливості спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України.
Керуючись статтями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Справу № 160/9844/19 за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, третя особа Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним та скасування висновку передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду