УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 687/49/20
Провадження № 22-ц/4820/991/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю представника позивача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 687/49/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року в складі судді Горобець Н.О. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :        
В січні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог банк посилався, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 17 серпня 2011 року отримав кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Також відповідач погодилася, що встановлений розмір кредитного ліміту буде змінюватися за рішенням та ініціативою банку відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 укладеного Договору. 
Таким чином, банк забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою картки та фінансового телефону на який приходить динамічний змінюваний пароль.
Проте, в зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 14 серпня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованості за кредитним договором в сумі 28 585 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 3500 грн.00 коп.– заборгованість за кредитом та 23 248 грн. 53 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 1 337 грн.43 коп. – штраф (процентна складова), вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 500грн. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати в сумі 257 грн. 28 коп. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, не погоджуючись з таким рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення всієї суми заборгованості по кредиту. Апелянт вказує, що суд прийшов до безпідставного та необґрунтованого висновку про відсутність домовленості сторін про сплату відсотків, оскільки в матеріалах справи є підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування, в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами, також з цієї довідки вбачається, що сторони погодили розмір та порядок нарахування неустойки, таким чином банком виконано умови договору по наданню кредитних коштів та ознайомлено відповідача із умовами кредитування в повному обсязі. Натомість відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував знімати гроші з картки та погашати наявну в нього заборгованість. Крім того, як вказує апелянт, оскільки ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами та погоджений між сторонами розмір штрафу за порушення умов кредитування.
       Тому, АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року в частині відмови у стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення яким повністю задоволити вимоги банку в цій частині, в решті рішення залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що 17 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.
До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку – www.privatbank.ua) та погоджується з ними. 
Крім того, цього ж дня 17 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій визначено, що базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 1,7 % на місяць, розмір щомісячного платежу 7% заборгованості до 25 числа кожного місяця, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості. 
За умовами вказаного договору позичальник, з урахуванням збільшеного кредитного ліміту, отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Кредитними коштами та відповідно кредитними картками відповідач користувалась, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит, однак з порушенням строків повернення тіла кредиту та не в повному обсязі.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача вказав, що ОСОБА_1 є учасником операції об`єднаних сил на сході України, а тому з 30 жовтня 2017 року проценти за користування кредитом йому у відповідності до вимог законодавства як військовослужбовцю не нараховувались.
За розрахунком Банку, наданим суду першої інстанції, станом на 14 серпня 2019 року  ОСОБА_1 має заборгованості за тілом кредит 3500 грн. 07 коп., за відсотками за користування кредитом 23248 грн. 53 коп. Крім того банк нарахував штрафні санкції у вигляді штрафу 500 грн. – фіксована частина, штрафу 1337 грн. 43 коп. – процентна складова. 
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 вказаного Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 17 серпня 2011 року, підписаною ОСОБА_2 , процентна ставка за користування коштами погоджена сторонами в розмірі 1,7% на місяць або 20,4% на рік.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та штраф за невиконання умов договору, однак в розрахунку заборгованості та позовній заяві з посиланням на Умови та правила надання банківських послуг зазначив відсотки за період з 17 серпня 2011 року 31 серпня 2014 року по в розмірі 20,4%, з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8% річних, з 1 квітня 2015 року по 30 жовтня 2017 року 43,2% річних і відповідний розмір штрафу.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування відсотків та штрафу, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 серпня 2011 року, посилався саме на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, яка періодично збільшується, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача ОСОБА_2 , тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 серпня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами саме в розмірі 34,8%, 43,2% річних та розмір штрафу за невиконання умов договору.
З цих підстав розрахунок заборгованості, наданий банком не можу бути взятий як належний та допустимий доказ розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитним договором.        
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В той же час в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана відповідачем, сторонами погоджено розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 1,7% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості. 
Однак розмір штрафу за порушення строків платежів вказаною довідкою сторони не визначали.
Отже сторонами було обумовлено та погоджено умови договору щодо процентної ставки за користування кредитом лише в розмірі 20,4% річних, строків сплати кредиту, розміру штрафних санкцій у вигляді пені тощо, а відповідальність у вигляді штрафу взагалі не погодили. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок щодо погашення заборгованості по кредиту на користь позивача підлягає стягненню не лише тіло кредиту, а і процентів за користування кредитом в розмірі 20,4 % річних.
Однак вирішуючи спір з приводу стягнення заборгованості по відсотками колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом з розрахунку 34,8%, 43,2% річних не є належним та допустимим доказом та не може бути взятий до уваги судом, оскільки суперечить умовам кредитного договору щодо визначення розміру процентної ставки за користування кредитом сторонами.
Іншого розрахунку заборгованості по кредиту за відсотковою ставкою, погодженою сторонами договору, суду надано не було.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу є законними та обґрунтованими.
Помилкове твердження суду першої інстанції, що сторонами при укладенні договору не було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом не вплинуло на правильність рішення суду про відмову в позові в цій частині. 
З цих підстав доводи апеляційної скарги слід відхилити.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:        
        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
        Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 травня 2020 року.

Судді                         А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова