Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/45704/16-ц

провадження № 61-10008св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у складі судді Макаренко І. О. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Пікуль А. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 за договором позики 345 126,00 доларів США, які підлягали поверненню в строк до 2020 року рівними щомісячними платежами в розмірі 5 000,00 доларів США кожен, які повинні сплачуватися, починаючи з березня 2015 року. З червня 
2015 року відповідач припинив погашення заборгованості за договором, що є підставою вимагати повернення всієї суми позики та сплати процентів за користування позиковими коштами. 
 
ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості 399 959,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 
10 841 190,35 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики яка складається з 330 126,00 доларів США основного боргу, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 грудня 2016 року становить 8 677 692,036 грн та 69 833,80 доларів США боргу за відсотками, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 грудня 2016 року становить 1 835 651,26 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 
6 890,00 грн.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
 
Задовольняючи позовні вимоги частково та, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, яка складається з основного боргу в розмірі 330 126,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 грудня 2016 року становить 8 677 692,036 грн, та боргу за відсотками в розмірі 69 833,80 доларів США основного боргу, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 грудня 2016 року становить 1 835 651,26 грн, суд першої інстанції виходив з того, що факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики достовірно встановлений, за ним рахується заборгованість у визначених позивачем розмірах, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення боргу в гривневому еквіваленті, обрахованому за офіційним курсом НБУ станом на дату подання позову.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року відмовлено.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 
2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
19 січня 2018 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що волевиявлення сторін під час укладення договору від 19 лютого 2015 року № 2/15 про надання процентної позики не було спрямоване на укладення договору позики в розумінні частини першої статті 1046 ЦК України, а договір підписаний відповідачем в запропонованій позивачем редакції під впливом тяжких обставин (наявності ініційованої позивачем судової справи в межах якої існувала загроза арешту рухомого та нерухомого майна, яке належить відповідачу, а також наявних грошових коштів). Наявність в матеріалах справи підписаного сторонами примірника договору від 189 лютого 2015 року № 2/15 про надання процентної позики свідчить лише про досягнення попередньої домовленості між сторонами та не є беззаперечним доказом отримання грошових коштів за договором. Судами не було з`ясовано, чи відбулася в дійсності передача коштів за договором позики, час та місце такої передачі, наявність можливих свідків чи написання позичальником розписки про їх отримання. Не було перевірено, чи дозволяє фінансовий стан позивача надати в позику таку значну суму коштів, не встановлено дійсну правову природу цього договору, волевиявлення сторін на його укладення, правильність сприйняття ними фактичних обставин правочину, можливу наявність обману, насильства, впливу тяжкої обставини або удаваного характеру договору. Сам лише примірник підписаного договору позики не може свідчити про виникнення між сторонами грошового зобов`язання, оскільки відсутні докази на підтвердження дійсної передачі коштів за договором. Апеляційний суд безпідставно відхилив аргументи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки судова повістка про виклик в судове засідання, яка направлялася на адресу заявника, повернулася без вручення, що не можна розцінювати як належне повідомлення сторони про дату та час судового розгляду.
 
Доводи інших учасників справи
 
02 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Матросов О. О. подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Києва.
 
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 14 квітня 2020 року № 1072/0/226-20 за касаційним провадженням № 61-10008св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Згідно частини першої статті 158 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, 
від 08 квітня 2010 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, 
від 13 грудня 2011 року).
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання по даній справі на 05 квітня 2017 року.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що судом першої інстанції на адресу 
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 (вказана адреса є ідентичною адресі, вказаною заявником в касаційній скарзі)) було направлено повістку про виклик до суду в цивільній справі № 761/45704/16-ц, розгляд якої призначено на 05 квітня 2017 року на 11 год. 00 хв. (а. с. 19).
 
Проте, кореспонденція, адресована ОСОБА_2 за вказаною адресою була повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 21 - зворот).
 
Тобто, ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання.
 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Аналіз змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 , свідчить, що в апеляційній скарзі вказувалося про неповідомлення судом першої інстанції заявника про дату, час і місце розгляду справи.
Проте суд апеляційної інстанції на пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України увагу не звернув.
 
У частині четвертій статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанова Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року винесена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року скасувати.
 
Справу № 761/45704/16-ц направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун