ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 року                                                                                 Справа №  904/318/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),
                       суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 у справі №904/318/19 (суддя Новікова Р.Г. повне рішення складено 12.12.2019)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ 
до Фізичної особи-підприємця Грозицької Наталії Григорівни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 

про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 34955, 00 грн, заборгованості за відсотками - 32973,43 грн, заборгованості по комісії - 9753,00 грн, пені - 55695,53 грн 

ВСТАНОВИВ:   
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.   
У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.09.2019, просило стягнути з Фізичної особи-підприємця Грозицької Наталії Григорівни заборгованість в сумі 133376,96 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 34955,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 32973, 43 грн, заборгованості по комісії в сумі 9753,00 грн, пені - 55695, 53 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням боржником умов договору кредитування №б/н від 01.08.2012, що стало наслідком звернення із позовом до суду.
Відповідач участі у справі під час її розгляду судом першої інстанції не приймав, поштові відправлення з ухвалами суду першої інстанції від 04.02.2019, 26.02.2019, 19.03.2019, 10.04.2019, 24.04.2019, 13.09.2019, 30.09.2019, 15.10.2019, 04.11.2019, 11.11.2019, 20.11.2019 були надіслані на адресу Відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, втім повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.
Отже, Відповідач відповідно вимог Господарського процесуального кодексу України належним чином був повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, втім правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 у справі №904/318/19 (суддя Новікова Р.Г.) позов задоволено частково.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Грозицької Наталії Григорівни на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитом в сумі 34955,00 грн та судовий збір - 524, 32 грн.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 32973, 43 грн, заборгованості по комісії - 9753, 00 грн, пені - 55695, 53 грн.
Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог в частині стягнення боргу у сумі 34955,00 грн з огляду на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України та не доведеністю виникнення зобов`язань у Відповідача за рештою позовних вимог, оскільки надані Позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на відсутність підпису на них Відповідача та мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору.
Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог, прийняти в цій частині нове  рішення про задоволення позову.
       Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з Відповідача відсотків по кредиту;
-          якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту;
-          необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права;
-          сторонами погоджено всі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати пені та штрафів;
-          підпис позичальника на заяві про отримання кредиту засвідчує погодження з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах;
-          Відповідач, використавши кредитні кошти та частково погасивши заборгованість по кредиту, підтвердив укладення кредитного договору із Банком на відповідних умовах.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15.01.2020 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів          Орєшкіної Е.В., Чус О.В.) після усунення недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 у справі №904/318/19. Розгляд апеляційної скарги визначено проводити в письмовому провадженні без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу у строк до 11.03.2020 запропоновано надати відзив на апеляційну скаргу. 
Від Відповідача до суду жодних документів не надходило.
Ухвала суду від 12.02.2020 про відкриття апеляційного провадження була надіслана на адресу Відповідача, за якою вона зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_1 ), а також за адресою АДРЕСА_2 . Поштові відправлення повернулися до суду із позначкою «за зазначеною адресою адресат відсутній». Крім того, судом неодноразово були здійснені телефонні дзвінки на номер телефону Відповідача, що міститься у справі, - 0674278879. Втім, Грозицька Н.Г. на зв`язок не вийшла, про що складено інформаційну довідку від 03.03.2020.
Враховуючи викладене, судом були вчинені усі можливі дії щодо повідомлення Відповідача про слухання справи за всіма відомими адресами.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників.
Отже, Відповідача відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи.
Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
01.08.2012 між Фізичною особою-підприємцем Грозицькою Наталією Григорівною (далі - клієнт, позичальник, Відповідач) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - банк, позикодавець, Позивач), була підписана заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитку печатки.
У заяві зазначено, що відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Підписавши зазначену заяву, Відповідач взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору банківського обслуговування (а.с. 13-14, т.1).
На виконання умов договору банківського обслуговування від 01.08.2012 Позивач за період з 27.01.2015 по 13.07.2015 надав Відповідачу кредитні кошти у сумі 37932,56 грн, що підтверджується відомістю оборотів і залишків від 25.01.2019 (а.с.39, т.1). 
Факт використання Відповідачем наданих Позивачем кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку Фізичної особи-підприємця Грозицької Наталії Григорівни за період з 27.01.2015 по 21.01.2019 (а.с. 40-42, т.1).
Всього Відповідачем сплачено по кредиту 2977,56 грн, що підтверджується відомістю оборотів і залишків від 25.01.2019 (а.с.39, т.1).
З 13.07.2015 отримання та погашення Відповідачем коштів за кредитом не здійснювалося.
Неналежне виконання своїх зобов`язань з боку Відповідача стало підставою для звернення Позивача із даним позовом. 
Згідно заявлених позовних вимог Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість за кредитом у сумі 34955,00 грн, заборгованість за відсотками в сумі 32973, 43 грн, заборгованість по комісії - 9753,00 грн, пеню - 55695, 53 грн.
Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Статтею 1067 Цивільного кодексу України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Положеннями ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Статтею 1069 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Аналіз вказаних норм свідчить, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01.08.2012 вбачається, що в заяві відсутні умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на Умови і правила надання банківських послуг", що розміщені на офіційному сайті позивача та з якими, за твердженням позивача, Відповідач ознайомилась при підписанні заяви-приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. До позовної заяви позивачем додано Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", які в подальшому змінювалися (а.с.15- 38, т.1).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та наголошує, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Позивачем не надано доказів того, що саме ті Умови та Правила, на які він посилається в позовній заяві, діяли на час підписання відповідачем заяви, а отже ним не доведено обізнаність Фізичної особи-підприємця Грозицької Наталії Григорівни з умовами договору кредитування, зокрема, в частині нарахування процентів за користування кредитом, комісії, пені та їх розмірів.
Колегія суддів звертає увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17).
Отже, аргументи апеляційної скарги про те, що судом, всупереч положенням статті 1054 ЦК України, проігноровано доводи про погодження сторонами після підписання Відповідачем заяви про приєднання до Умов не лише розміру банківського ліміту, а й порядку сплати процентів та неустойки (пені), колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються викладеними в даній постанові обґрунтованими висновками суду першої інстанції.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним, допустимим та достовірним доказом такого погодження в розумінні приписів процесуального закону (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15); Верховним Судом в постановах від 25.09.2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02.10.2019 року у справі №322/1220/16, від 01.11.2019 року у справі № 910/13940/18; Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17; в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 в рамках справи №182/1806/17, від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц)).
Посилання апелянта на законодавче врегулювання розміру процентів за користування кредитом відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки Національного банку України не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки позовні вимоги заявлені на підставі не виконання умов договору, а не на підставі закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
З огляду на викладене, процесуальний строк на зміну підстав позову сплив. Тому, рішення у справі переглядається апеляційним судом на підставі тих позовних вимог, які були заявлені Позивачем до його прийняття.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог    Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
За приписами ч.2 ст.530 Кодексу якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Матеріалами справи підтверджується, що фактично отримані та використані кошти Відповідачем в добровільному порядку Позивачу не повернуті, отже останній вправі вимагати захисту своїх прав через суд ? шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, господарським судом зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача суми непогашеного кредиту в розмірі 34955,00 грн, а в решті позовних вимог - відмовлено.
З огляду на викладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення в оскаржуваній частині таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені    ст. 277 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,  -         
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 у справі №904/318/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 у справі №904/318/19 залишити без змін.
Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 у справі №904/318/19.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст. 287 ГПК України.

 Головуючий суддя                                                       Л.П. Широбокова

 Суддя                                                                                       О.В. Чус

 Суддя                                                                                   Е.В. Орєшкіна