ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3048/20 Справа № 205/5231/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.
       В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 мешкає у належному позивачу домоволодінні АДРЕСА_1 , без правових на те підстав та відмовляється у добровільному порядку його звільнити.
       У зв`язку із вищезазначеним, просив виселити відповідача з домоволодіння АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення та зі зняттям з реєстраційного обліку у вказаному домоволодінні (а.с.2-3).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення — відмовлено у повному обсязі (а.с.93-94).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” – задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.113-117).
       Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.152-155).
       В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
        В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПАТ «КБ «ПриватБанк» є власником домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 .
       Відповідно до довідки про склад сім`ї, наданої квартальним комітетом № 54 27 вересня 2017 року, за адресою, АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач з її неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірному будинку та не мала права користування ним.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки – домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки № DNG0G100002220 від 22 червня 2007 року, укладеного між сторонами, у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» про виселення, зокрема, відповідача відмовлено.
       Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року вступило в законну силу та доказів його скасування матеріали справи не містять.
       Крім того, зазначеним рішенням апеляційної інстанції визначено, що виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
       14 червня 2017 року рекомендованим листом позивачем відповідачу ОСОБА_1 була направлена письмова вимога (претензія) протягом одного місяця звільнити домоволодіння АДРЕСА_2 .
       Рішення суду мотивоване тим, що оскільки спірним домоволодінням, окрім відповідача, також користується її неповнолітня дитина, а також ненадання позивачем суду дозволу Органу опіки та піклування на виселення такої дитини, який у даному випадку є обов`язковим, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
       Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.
       За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
       Відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
       Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
       Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.
       Встановлено, що відповідно до кредитного договору № DNG0G100002220 від 22.06.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 24.000,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.06.2027року.
       Вимоги до ОСОБА_1 що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з нею договору іпотеки № DNG0G100002220 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстраційним номером №148. 
       Відповідно до договору іпотеки № DNG0G100002220 ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 54.30, житловою площею 23.30кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору куплі – продажу від 22.06.2007 року реєстраційний номер №1291 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Орловою Т.Є. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 15 100 грн. 00 коп.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи – Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено повністю.
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року – скасовано. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи – Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення – задоволено частково.
       Звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок загальною площею 54.30, житловою площею 23.30 який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNG0G100002220 від 22.06.2007року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
       В частині позовних вимог про виселення ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 – відмовлено.
       Звертаючись до суду з вказаним позовом, Банк посилався на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення відповідачів із будинку, які у встановлений банком строк добровільно його не звільнили.
       Як встановлено колегією суддів, постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у позові.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з вищевикладених підстав. 
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року — скасувати.
       У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення — відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: