13.05.20
22-ц/812/851/20
Справа №484/3265/19 Головуючий суду першої інстанції - Маржина Т.В.
Провадження №22-ц/812/851/20  Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року, ухвалене о 13 год.15 хв. під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщенні суду в м.Первомайськ Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду вищезазначений позов до ОСОБА_3 , який обґрунтовував наступним.
19 грудня 2017 року близько 18 год. 00 хв. на регульованому світлофором перехресті вулиць Одеська та Молокова в м.Первомайськ Миколаївської області з вини водія транспортного засобу Mercedes-Benz номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 2105 номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та було спричинено позивачу легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень позивач вимушений був з 23 по 29 грудня 2017 року перебувати на стаціонарному лікуванні у Первомайській центральній міській лікарні Миколаївської області, а в подальшому на амбулаторному лікуванні у невролога міської поліклініки. На вказане лікування позивачем було витрачено 2820,89 грн. 
На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду у вказаній сумі.
Також позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 50 000 грн, яка полягала у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та фізичному болю і стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. 
Крім того, позивач вважав, що має право на стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7800 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 вказував, що відсутні підстави для стягнення з нього майнової шкоди, оскільки його цивільно-правова відповідальність як власника транспортного засобу була застрахована. Що ж стосується стягнення з нього моральної шкоди, то відповідач вважав її розмір завищеним. Він погодився на стягнення з нього цієї шкоди у сумі 2000 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 5000 грн.
У задоволенні вимоги про стягнення майнової шкоди відмовлено.
З ОСОБА_3 на користь держави за вимогою про відшкодування моральної шкоди стягнуто судовий збір в сумі 84,08 грн., а з ОСОБА_1 - 756,72 грн.
У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач передчасно звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , оскільки не звертався до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування. Що ж стосується часткового задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважав, що стягнення її у розмірі 5000 грн. відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. 
У стягненні витрат на професійну правничу допомогу судом було відмовлено, бо, на думку суду, подання позивачем розрахунку суми гонорару за надану допомогу та квитанції до прибуткового касового ордеру, є недостатнім для стягнення вказаних витрат.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду у повному обсязі ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, а також стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Стаття 6 Закону №1961-IV передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 22 вказаного Закону №1961-IV регламентує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст.12 Закону №1961-IV).
Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом пункту 9.1 статті 9 Закону №1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц,  відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частина 2 статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає:  1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;  4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2017 року близько 18 год. 00 хв. на регульованому світлофором перехресті вулиць Одеська та Молокова в м.Первомайськ Миколаївської області з вини водія транспортного засобу Mercedes-Benz номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 2105 номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та було спричинено останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №24 від 11 січня 2018 року у ОСОБА_1 було виявлено гематому тім`яно-скроневу та струс головного мозку. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с.20).
Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень позивач з 23 по 29 грудня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у Первомайській центральній міській лікарні Миколаївської області, а в подальшому на амбулаторному лікуванні у невролога міської поліклініки (а.с.10). 
На вказане лікування позивачем згідно представлених квитанцій було витрачено 2820,89 грн. (а.с.11-12).
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.8, 89, 92-94).
На момент вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», про що свідчить поліс обов`язкового страхування №АМ/0355960. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Розмір франшизи 2000 грн. (а.с.106).
Згідно з дослідженими довідками та медичними документами ОСОБА_3 є пенсіонером. Розмір пенсії становить 4061,74 грн. Йому встановлено діагноз гіпертонічна хвороба І-ІІ ст.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача майнової шкоди, оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування (шкода у даному випадку становить                 2820,89 грн., ліміт відповідальності - 200 000 грн.) на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Правильним також суд апеляційної інстанції вважає висновок суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 5000 грн. Розмір вказаного відшкодування у повній мірі враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача та вимоги щодо розумності та справедливості стягнення такого відшкодування.
За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
Між тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду щодо розподілу судових витрат.
Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розподіл судових витрат між сторонами визначений нормами статті 141 ЦПК України, які передбачають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Виходячи з системного аналізу ст.23 ЦК України та вищевказаної норми Закону, позивачі у зазначеній категорії справ звільняються і від сплати судового збору за вимогами про відшкодування моральної шкоди.
Отже, висновок районного суду про стягнення з позивача на користь держави судового збору є хибним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.
Таким же є і висновок суду про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Із матеріалів справи вбачається, що така допомога надавалася позивачу адвокатом, який як здійснював підготовку процесуальних документів, так і приймав участь у судових засіданнях. Оплата вартості вказаних витрат підтверджена квитанцією на суму 7800 грн.
За такого, позивач має право на відшкодування з відповідача вказаних витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9%) на суму 702 грн.
Враховуючи викладене, висновок суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу також підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цієї вимоги. 

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору скасувати.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цієї вимоги.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 702 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 травня 2020 року.